scott_frost__dale_cooper_naplojaen14876F4758

NNCL1178-4A0v1.0

TWIN PEAKS

DALE COOPER NAPLÓJA
(Ahogyan Scott Frost hallotta)

(utoljára módosítva: 2004.04.10, 10:01)
(forrás: Jefferson Alexander's scan; Sliders Sci-Fi Olvasóterem, www.olvasoterem.tk)
(DOC/RTF verzió: MS Word 2000; betűtípus: Palatino Linotype)

Fabula Kiadó, 1992

Fordította: Tótisz András

ELSŐ RÉSZ

Első fejezet

"Úgy emlékszem, Dale 1967 karácsonyára kapta az első magnetofonját. Mindketten tizenhárom évesek voltunk. Én egy motoros repülőgépmodellt kaptam. Épp az utca közepén forgolódtam kezemben a távirányítómmal és megpróbáltam bukfencet csináltatni a géppel, amikor Dale kicsörtetett a házból. Hátizsák volt rajta, benne az a nagydarab magnó, kezében mikrofon. Amolyan régi, orsós magnó volt, Dale élénksárga hosszabbító zsinórt húzott maga után a házból. Odajött hozzám, és megkérdezte, hogy én, mint repülési szakember lehetségesnek tartom-e, hogy egy éven belül embert juttassunk a Holdra. Pont ekkor döglött be a gépem motorja, és a modell egy hirdetőtáblának csapódott. Dale az egészet felvette szalagra."

Lewis Nordine, gyermekkori barát

1967. december 25.

Mikrofonpróba

Dale Cooper vagyok, tizenhárom éves, a Hillcrest Avenue 1127-ben lakom, Philadelphiában. A ház zöld, a terasza fölött sárga alumínium napellenzővel, hogy ne fakuljon ki a heverő. Jelenleg 160 centi magas vagyok, sötét hajú, és 130 centit tudok magasba ugrani. De bármelyik pillanatban elkezdődhet a hirtelen növekedés, és akkor hamarosan elérem az ideális 180 centis magasságot. Nővérem nincsen, csak egy bátyám, Emmet. Ő egyetemista. A szobám háromszor négy méteres. Két ablaka van, benne egy íróasztal, ágy, ruhásszekrény és egy csomózott szőnyeg, amit Anya csinált. Egy medvét ábrázol. Csak olyanok léphetnek a szobába, akik tudják a jelszót. A jelszó hetente változik. Ezen a héten Sötét Átjáró. Az ágyam fölött van a legértékesebb tulajdonom, amihez rajtam kívül senki nem nyúlhat. Jimmy Stewart posztere az FBI Story című filmből. Egy Norelco B 2000 orsós magnetofonra beszélek, amit karácsonyra kaptam. Én egy üveg Old Spice-t adtam Apának, Anyának pedig néhány konyhaeszközt.

Hetedikes vagyok és a Germantown Friends általános iskolába járok. Az iskola a kvékereké. Apa azt mondja, hogy mi nem vagyunk kvékerek, de ha már vallásosak lennénk, ő őket választaná vagy az unitáriusokat. Apa szabadgondolkodónak tartja magát. Múlt éjjel gyertyákkal a kezünkben körbesétáltunk egy fenyőt a kertben, mert Apa szerint az egyházak ellopták a karácsonyt. Anya szerint azért mond ilyeneket, mert gyermekkorában rossz tapasztalatai voltak a templomban. Apáé a Cooper ofszetnyomda a Germantown Roadon. A nyomdában az ajtó fölött Benjamin Franklin képe lóg, ő Apa egyik kedvence. Tegnap este, amikor odaadták a magnetofont, Apa nagyon komolyan nézett rám, és azt mondta, ez a jövő, és ő, meg minden amit képvisel, őskövület. Megkérdeztem Anyától, hogy mit jelent ez, de ő azt mondta, ne törődjek vele. A magnó kezd bemelegedni. Azt hiszem, abbahagyom.

December 25. 14 óra

Apa felhozta a pincéből a hosszabbítót, és bedugta az akvárium melletti konnektorba. Első alkalommal lépek ki a házból a magnómmal a hátizsákomban. Anya most kinyitja az ajtót, kilépek ... a verandán vagyok ... be lehet csukni az ajtót. Az ajtó csukva. Magam vagyok. Csak én, a magnó és a hosszabbító zsinór, amit biztonsági kötélnek fogok hívni. Egy lépéssel több a kelleténél és minden erőm elveszett.

Innen, ahol állok, majdnem az egész utcát belátom. A Nordine-ék házát, meg a Schlurmané-két is. Most elindulok a verandán. Az utcán Lewis Nordine játszik egy repülőgépmodellel. Nem látja, hogy a bátyja, Jim a padlásablakból lövi a gépet egy légpuskával. Megpróbálom figyelmeztetni Lewist, bár jobb lenne, ha nem hívnám föl magamra a figyelmet. Már volt összetűzésem Lewis bátyjával korábban és ... ajjaj, azt hiszem, észrevette a biztonsági kötelemet. Megpróbálok visszajutni a verandára. Ez a csattanás, azt hiszem, Lewis gépe volt, amint nekiütközött valaminek. Egy légpuskagolyó éppen a postaládánkat találta el, már majdnem a verandán vagyok ... Apa!

December 25. 21 óra

A hosszabbító zsinórnak megvannak a maga hátrányai. Először is nem távolodhatok el a háztól huszonhárom méternél messzebb, és ez behatárolja a nyomozásaimat. Másodszor felhívja magára a figyelmet, ami veszélyes lehet. Azt hiszem, valami elemes megoldás kellene. Holnap elmegyek Simmshez. Apa azt mondja, hogy a szavak szerszámok, és a szerszámokkal vigyázni kell, különben egy szöget sem tudsz beverni a falba. Apa sok olyan dolgot mond, amit nem értek.

Véget ért a karácsony. Idén a következő ajándékokat kaptam: alsónemű, zoknik, kordnadrág, rovarismertető, öt dollár a nagymamától, és egy Norelco B 2000 magnetofon, ami nem játék. Itt Dale Cooper beszél. Vége.

December 26. 15 óra

Hoztam egy készlet elemet Simms iparcikkboltjából. Mr. Simms szerint, aki menő rádióamatőr és éjszakánként Németországgal beszél, mert ott volt a háborúban és az egyik lábát is elvesztette, mindegyik elem három órát bír. Hármat vettem abból a pénzből, amit a nagymamám küldött abban a hitben, hogy félreteszem.

Simmstől hazajövet a következő tények jutottak birtokomba: Lewis papája légpuskagolyókat talált az összetört modell szárnyában, és büntetésből bezárta Lewis bátyját. Bradley Schlurman egy új bringát kapott, egy arany Stingrayt bordás üléssel és bütykös hátsó gumival. A húga pedig új cipőt kapott, amelyben biztos jobban fog majd táncolni.

December 26. 22 óra

Egész este komolyan gondolkodtam: most, hogy megvan a magnóm, kell hogy legyen valami életcélom. De sajnos egy sem jut eszembe.

December 27. 3 óra

Anya épp most ment ki a szobából. Asztmás rohamom volt. Ilyenkor nem tudok lélegezni, csak fekszem és arra gondolok, hogy meghaltam és lebegek, ő pedig VapoRubbal dörzsöli a mellemet. Ha holnap hideg lesz, nem mehetek ki a házból a tüdőm miatt.

Anya elmondta nekem az egyik álmát. Ebben egyedül áll egy mezőn, és madarak ezrei sötétítik el az eget. Ilyenkor mindig felébred. Anya azt mondja, álmunkban olyan dolgokat is meglátunk, amiket ébren nem. Megkérdeztem tőle, mit gondol, mit jelenthet az álma, de csak mosolygott, és azt mondta, semmit ... jó, hogy van a magnó, valaki, akihez mindig szólhatok.

Még soha nem láttam halottat. Azt hiszem, szeretnék egyet látni, de nem most, mert most be akarom csukni a szemem, és nem gondolni arra, hogy meghaltam.

1968. január 1. 10 óra

Bradley Schlurman Stingrayét tegnap ellopták. A 24. utcai banda tette. Két okból gyanúsak. Egy, Bradley látta őket, amikor elvették tőle a bringát. Kettő, azt mondták neki, hogy az mostantól a 24. utcai bandáé. Kihívták a rendőrséget, de az eddig nem sokra ment. Elhatároztam, hogy a magnetofonom segítségével magam veszem kézbe az ügyet. Ha sikerül elérnem, hogy egyikük mondjon valamit a magnóra a bringáról, azt hiszem, megoldottam az ügyet. Bradleynek nem szóltam róla, mert bezárkózott a szobájába és nem hajlandó kijönni.

Január 1. 13 óra

Elkezdtem két gyanúsított megfigyelését. Mindkettő fehér és nagyon nagy darab. Egyikük egy tízsebességes bringával van, ami kétségkívül szintén lopott. A másik gyalog. Megpróbálom közelről követni őket, hogy fölvehessem, miről beszélnek. Ha szükséges, megkísérlem beugratni őket. Majd azt mondom, hogy szeretnék belépni a bandába. A magnót álcáztam. A táskámba tettem, és krumplival fedtem le. A mikrofont a zsebemből kiálló kesztyűbe rejtettem. Indulok.

A SZALAG KÖVETKEZŐ HÁROM PERCE ÉRTHETETLEN

Január 3. 20 óra

A 24. utcai banda elrabolta a magnómat. A tervem remekül bevált. A következő sarokig követtem a gyanúsítottakat, de nem tudtam beismerő vallomást magnóra venni. Ezután megkíséreltem elhitetni a gengszterekkel, hogy szeretnék csatlakozni a bandához. Ekkor vették észre a krumplit a táskámban. Aztán meglátták a magnót és elvették. Két napig a kezükben volt szegény. Ma találta meg a rendőrség, amikor letartóztatta őket. Egy kocsit akartak ellopni a Band Box Színház előtt.

Úgy döntöttem, hogy ha ismét felveszem a harcot a bűn ellen, jobban fel kell készülnöm rá. A magnónak semmi baja. Apa átnézte, és azt mondta, olyan, mint volt. Azt is mondta, hogy nagyon büszke rám, de jobb álcázást kellett volna kitalálnom. Arra is rájöttem, hogy kesztyűn keresztül nem tudok felvételt készíteni. Bradley bringája nem lett meg.

Január 10. 19 óra

Elhatároztam, hogy írok Efrem Zimbalistnak a jövőmről. Hátha tud tanácsot adni. Ezt írtam:

Kedves Mr. Zimbalist!

Nagyon szeretem a műsorát, meg a Hawaii ötöst és a Vad, vad nyugatot. De nagyon hamar leégek, és nem hiszem, hogy jó ötlet volna, ha Hawaiin lennék rendőr. Ha a dolgok a szándékom szerint alakulnának, titkosügynök szeretnék lenni, de nem hiszem, hogy még mindig van ilyen. Talán az FBI volna a megfelelő. Mit javasolna valakinek, aki ezt a pályát választaná? Köszönet az idejéért.

Dale Cooper

Talán jó volna Mr. Hoovernek is írni, de gondolom, ő nagyon elfoglalt, és inkább nem zavarom.

Január 12. 7 óra

Ma reggel feltűnt, hogy a pisimnek olyan a szaga, mint a spárgának, amit vacsorára ettem. Vajon miért nincs hamburgerszaga, ha azt eszem? Anya ma nagyon csendes volt a reggelinél. Biztos megint a madarakról álmodott, amelyek az égen gyülekeznek. Mintha félne ettől az álomtól, csak nem tudom, miért.

Január 12. 13 óra

Az iskolai könyvtárban vagyok. Az igazgató ma reggel elmondta nekünk, hogy egy férfi menekült az iskolába a sorozás elől. Azért jöttem a könyvtárba, hogy megnézzem, mit jelent az a szó, hogy menedékhely. "Törvényenkívüliséget élvező hely üldözötteknek, védelemre szorulóknak". Láttam azt a férfit. Fehér, húsz év körüli, vékony. Ijedtnek tűnt, karját magához szorította. Napközben a nagyobb diákok köréje ültek, mintha védeni akarnák. Senki sem szólt egy szót sem, de az egyik felsős lány majdnem végig fogta a kezét. Aztán az igazgató azt mondta, hogy köszöni, de a menekültet kivéve, mindenki menjen haza. Azt hiszem, rossz sora lesz. Megszegte a törvényt, amelynek pedig mindig igaza kell legyen. Nem értem.

Január 14. 19 óra 30

Éppen folytatni akartam a 24. utcai banda megfigyelését, amikor furcsa mozgást vettem észre a szomszéd házból. Bradley tizennégy éves nővére, Marie táncolt a hálószoba ablaka előtt anyja vörös parókájával a fején. Nagyon furcsán táncolt. A csuklója mintha nem is tartozott volna a karjához, és a lába nagyon lassan mozgott, mint egy korcsolyázóé. Fura érzésem volt, és nem tudom, miért. Soha nem szerettem a korcsolyát. Olyan érzésem is volt, tudja, hogy figyelem. Időnként kinézett az ablakon, mintha rám nézett volna, megfogta a térdét és mosolygott. Ijesztő.

Január 14. 20 óra 15

Követtem a 24. utcai bandát egy sikátorba, a Fairmount Park mellett, ahol felgyújtottak egy szemétládát, körbetáncolták, s közben baseballütőket meg botokat verdestek egymáshoz. Vajon van-e köze ennek a táncnak Marie táncához? A mozgás hasonlít rá, de valamiben biztos különbözik, mert most nem izzadt a kezem. Lehet, hogy Marie titokban tagja a bandának? Ez megmagyarázná a biciklit.

Január 20. 16 óra

Befejeztem iskolán kívüli tanulmányaimat a spárgának a vizeletre gyakorolt hatásáról. A következő eredményre jutottam.

Brokkoli - szagtalan

Krumpli - szagtalan, kivéve az, amit a Duva kávézóban adnak, ahol chilit is tesznek bele

Hús - szagtalan

Hal - szagtalan

Csirke - szagtalan

Eredmény: Van valami abban a spárgában, amit anyám csinál, ami más ételben nincs.

Január 24. 17 óra

Ma kijött az FBI, és letartóztatta azt a férfit, aki megszökött a behívás elől. Két ügynök jött, az egyiken szürke öltöny volt, a másikon kék. Néhány percig beszélgettek az igazgatóval, aztán teljesítették a kötelességüket. Majdnem mindegyik felsős lány megcsókolta a szolgálatmegtagadót, úgyhogy mégsem lett olyan rossz sora.

Rájöttem, hogy Marie nem tagja a bandának. Ma a gyülekezőnél észrevettem, hogy többször is rám nézett. Nem olyan a térde, mint egy bűnözőnek.

Január 30. 21 óra 30

Iskolai könyvtár. Tesztoszteron "a másodlagos nemi jellegért felelős hormon".

Elég kevéssé magyarázza azt, ami múlt este a szobámban történt. Éppen Marie-t figyeltem, amint az ablaka előtt táncolt. Amikor levette az ingét, és csak melltartó volt rajta, fura dolgokat éreztem az ágyékom tájékán. Érdekes. Azt hiszem, a jövőben több időt kell fordítanom ennek a tanulmányozására. Holnap avatnak cserkésszé. Remélem, ez a dolog nem tesz alkalmatlanná.

Január 31. 20 óra

Ma este pontosan 19 óra 5 perckor cserkész lettem, és azonnal megkezdtem tevékenységemet az első jelvényért. Remélem, hogy kemény munkával két év alatt elérhetem a Sas fokozatot. A legtöbb cserkésznek ennél jóval több időre van szüksége hozzá.

Február 8. 21 óra 05

Marie mamája ma hazahozta a kórházból a babát. Apja pedig összegyűjtötte az összes srácot az utcából, hogy megismerjük az új szomszédot. Amikor én is beálltam a sorba, Marie odasúgta nekem, hogy kövessem a szobájába. Még soha nem voltam egy lány szobájában, és nem is maradtam soká. Marie megkérdezte, mit tudok a szoptatásról. Nem értem, Marie miért érdeklődik irántam, hacsak azért nem, mert nagyobb és erősebb nálam, megverne birkózásban, és ezért nem fél tőlem.

Február 16. 17 óra 10

Tom Johnson bátyja, Will tegnap meghalt Vietnamban. Amikor a seregből eljöttek megmondani nekik, Tom anyja úgy sikított, hogy az egész utca hallotta. Orvost kellett hívni, aki injekciót adott neki, hogy megnyugodjon. Tom elrohant a házból a Fairmount Parkba. A tölgyfa alatt találtam, ahol játszani szoktunk. Az egyik keze csupa vér volt. Többször is ráütött egy sziklával. Azt mondta, azért, mert úgy haragudott a bátyjára. Aztán sírni kezdett és elrohant. Egy bottal csapdosta közben a fákat és a bokrokat, mint amikor azt játsszuk, hogy japcsikat ölünk a háborúban. Már rég eltűnt szem elől, de még mindig hallottam a bot csattogását. Talán beszélek vele erről holnap az iskolában. De lehet, hogy nem.

Február 24. 14 óra 20

Efrem Zimbalist küldött egy dedikált fényképet Hollywoodból. Azt írta rá: "Dale-nek. Sok szerencsét!" Kitettem a falra az FBI Story poszterje mellé. A srácok az egész utcából eljöttek megnézni. Tíz centet kértem mindegyiktől, és egész szépen kerestem, amíg Apa nem szólt, hogy Mr. Zimbalist nagyon csalódna bennem, ha tudná, hogy mire használom a képét.

Február 25. 13 óra

Tom bátyját ma reggel temették. Két fehér kesztyűs katona gondosan összehajtotta a zászlót és odaadta Tom mamájának. Volt díszőrség is, akik sortüzet adtak le, miután átadták a zászlót. Egy lány, aki, azt hiszem, Tom bátyjának a barátnője lehetett, sikoltozni kezdett és megütötte az egyik katonát. A katona nem mozdult, csak lehajolt, fölvette a sapkáját, ami leesett, és visszatette a fejére. Tom azt mondja, megkérdezte az apját, hogy láthatná-e a bátyját, de a hadsereg lepecsételte a koporsót, és nem lehet kinyitni azért, ami vele történt. Két nappal ezelőtt Tom kapott egy levelet a bátyjától, amit azelőtt adott postára, hogy megölték. A borítékban valami dzsungelfa levele volt, amit azért küldött, mert az erezete pont olyan, mint egy térkép. Még zöld volt.

Március 2. 14 óra

Megkaptam az első jelvényemet csomókötésért. Ha Marie nem segít, biztosan nem tettem volna le ilyen hamar a vizsgát. De hagyta, hogy a szobájában összekötözzem. Miután én megkötöztem, Marie azt mondta, most ő következik, és megpróbált az ágytámlához kötni. De a csomója gyenge volt, és ki tudtam bújni. Innen is látszik, milyen fontos a megfelelő csomó.

Március 8. 22 óra

Cooper Nagymama ma agyvérzést kapott és meghalt. Ezen a héten látogatott meg minket. Anya azt mondja, megálmodta, hogy valami rossz fog történni, és erre ma reggel, amikor Nagymama cseresznyés pitét csinált a konyhában, agyvérzést kapott és összeesett.

Még soha nem láttam halottat. Amikor megtaláltam, olyan mereven feküdt a konyhapult előtt,
mint egy deszka. A pite kiborult, és a cseresznye egy része az arcára esett, vörösre színezte, mintha túlságosan kifestette volna magát. A szeme nyitva volt, a bal kezével a kötényét fogta, amin sárga virágok voltak.

Anya hívta Apát, meg a doktort, majd megfogta a kezem, és egy ideig Nagymamát néztük. Utána Anya a Nagymama homlokára tette a kezem, hogy tudjam, nem kell félni a haláltól. Nem féltem. Arra gondoltam, olyan a fogása, akár egy régi bőr kézitáskának.

Megjött az orvos, letakarta egy vadiúj lepedővel, és elvitte. Azt mondta, gyorsan halt meg, nem fájt neki.

Olvastam egy tudományos könyvben, hogy az elektromosság tart minket életben. Nem értem, honnan jön és hová lesz, amikor meghalunk. Apa azt mondta, ez a nagy kérdés, és nem tudja a választ rá. Én sem.

Március 20. 1 óra 30

Mr. Botnick meztelenül kirohant a házából az utcára, és azt kiabálta, hogy rámásznak, teljesen ellepik. Azóta, hogy tíz perce eltűnt a sarkon, nem láttam Mr. Botnickot.

Március 30. 19 óra

Épp most fejeztem be egy könyvet Sherlock Holmesról, A sátán kutyáját. Azt hiszem, Mr. Holmes a legokosabb detektív, aki valaha is élt, és nagyon szeretnék olyan lenni, mint ő. Az iskolánkban azt tartják, az ember inkább jót tegyen, mint jól éljen. Úgy vélem, hogy Mr. Holmesnak ez sikerült.

Április 2. 8 óra

Minden detektívnek az a dolga, hogy rejtélyeket oldjon meg. Ezért nekiláttam az első ügynek. Nyolc harminckor minden nyolcadikos lány egészségügyi órára megy a tizenegyes szobába. Mély titok, hogy mi történik abban a szobában. A lányok megesküdtek, hogy nem árulják el. Úgy akarom megoldani a rejtélyt, hogy bekúszok az osztályterem fölötti szellőzőbe, és magnóra veszem az órát. Senkinek nem mondtam el a tervem, csak Bradleynek, aki azt mondta, óriási. Ha elkapnak, nagy balhé lesz, de semmi nem tarthat vissza.

Április 2. 8 óra 25

A gondnok szobájából jutottam be a szellőzőbe, és most Mr. Barstow történelemórája fölött haladok el. Szerintem a szellőzőcsatornában nem töröltek port azóta, hogy az iskolát megépítették. Ráadásul nem is úgy tervezték, hogy egy nagy orsós magnó egy hátizsákban könnyen elférjen. Ki kell találnom valami magyarázatot a külsőmre, amikor befejezem az akciót.

Április 2. 8 óra 30

(Suttogva) Nem sok élő nyolcadikos fiú láthatta, amit én most. Mrs. Winslow az osztály előtt áll a táblánál. A táblán egy meztelen nő életnagyságú képe, és az összes belső szerve látszik. Az asztalon egy mell, azt hiszem, átlátszó műanyagból. Nagyobb, mint bármely mell, amelyet valaha is elképzeltem, és csatornák hálózata fut rajta keresztül. Gondolom, itt halad a tej. Mrs. Winslow fogja a pálcáját. Eljött a nagy pillanat.

A SZALAG KÖVETKEZŐ HÚSZ PERCÉT 1968-BAN LETÖRÖLTÉK

Április 3. 17 óra 30

Azt hiszem, az keltett gyanút, hogy nem tudtam megmagyarázni Mr. Brumleynek, a gondnoknak, mit kerestem a szellőzőnyílásban. Próbáltam azt mondani nekik, hogy a levegő áramlását tanulmányoztam, de nagyon nehéz egy kvékernek hazudni, úgyhogy inkább elszaladtam. Ma reggel alighogy megérkeztem, hívattak az igazgató irodájába. Ott volt Mrs. Winslow és Mr. Brumley is, aki követte a porban hagyott nyomomat a szellőzőben. A szalagot elvették és egy ötszáz szavas dolgozatot kell írnom a magánügyek tiszteletéről. A magnót nem vihetem be többé, hacsak írásos engedélyt nem hozok egy tanártól.

Április 4. 20 óra

Ma a Tennessee-beli Memphisben megölték Martin Luther Kinget. Egy motel erkélyén állt, amikor nyakon lőtték. Apával ültem a kocsiban, amikor a rádió bemondta a hírt. - A kurva életbe - mondta Apa. Még soha nem hallottam tőle ezt a szót. Aztán hazamentünk, és a tévén néztük a híreket Anyával. Sokfelé zavargások vannak. Biztos, hogy az FBI már a nyomában van a gyilkosnak, és el fogják kapni. Bárcsak idősebb volnék. És bárcsak többet tudnék.

Április 19. 16 óra

Tizennégy éves vagyok. Apától és Anyától egy Timex órát kaptam. Negyedórára beleraktam a fürdőkádba, és még ketyeg.

A bátyám Kanadába ment favágónak. Legalábbis Anya ezt mondja. Azt is mondja, hogy nem is látjuk viszont, míg ki nem vágta az összes fát. Szerintem meg azért ment el, mert közeleg a behívója.

Április 20. 21 óra

Ma másodosztályú cserkész lettem, mert azonosítottam minden helyi mérgező növényt. Aztán elsősegélyt csináltam Mr. Tooley-n, a cserkészparancsnokon, aki fulladozni kezdett egy pitypangtól az Ehető növények című bemutatón.

Május 2. 23 óra

Marie ma azt mondta, hogy nem beszélhet velem, amíg idősebb nem leszek. Mondtam, hogy épp most volt a születésnapom, de hiába. Iskola után követtem, és láttam, hogy Daren Seedlerrel csókolózik a Duva kávézó előtt. Lefogadom, hogy összefüggés van a két esemény között.

Május 12. 19 óra 30

Ma délután meghívtam Marie-t a bulimra, de nem jött el. A hálószobájában most már mindig le van húzva a roló. Hülyének érzem, ahogy a gépbe beszélek.

Június 6. 3 óra 30

Apa azzal ébresztett, hogy Los Angelesben lelőtték Bobby Kennedyt. Apa még mindig odalenn ül a tévé előtt, hogy megtudja, Bobby él-e még. A rádióban lejátszottak egy szalagot a lövöldözésről. Lehet hallani a lövések pukkanását, aztán emberek kiabálnak: "Vegyétek el a pisztolyt, vegyétek el a pisztolyt."

Mindhárman hallgattunk, aztán Anya csinált Apának egy csirkés szendvicset, és elment lefeküdni. A szomszédban Marie szobájában ég a villany. Marie az iskolában mindig Kennedy-jelvényt hordott.

Június 6. 5 óra

Bobby Kennedy belehalt a lövésbe. Apa lement a nyomdába. Anya alszik. Marie szobájában néhány perce aludt ki a villany. Aztán Marie felhúzta a rolót, és halványan láttam, hogy ott áll a sötétben. Meztelen volt. Az ablakom felé nézve állt majdnem egy percig, mielőtt visszalépett volna a sötétbe. Miért csinálta? Tudta, hogy ott vagyok? Sok dolog annyira összezavar.

Június 8. 21 óra

A Bobby Kennedyt szállító vonat Philadelphián is átjött. Két fekete mozdony húzta nagyon lassan. A sínek mellett emberek sorakoztak, sok férfi tisztelgett. Amikor a vonat elment, megláttam Marie-t. Egyedül állt, kezében a Kennedy-jelvénnyel. Kézen fogott és a sarokhoz vezetett. Aztán szájon csókolt, és a nyelvét a számban mozgatta, azt hiszem, az óra járásával megegyező irányban. Majd könnyes lett a szeme, megfordult és elszaladt.

Június 14. 16 óra

Véget ért az iskola. Bradley elhajózott valami táborba Maine-be, ahol állítólag megtanul franciául. Nem értem, miért kell ezért Maine-be mennie.

Marie is elutazott ma reggel a szüleivel. Bejárják a Nemzeti Parkokat. Apa lefényképezte őket, amint a telepakolt kocsijuk mellett állnak, kezükben az Egyesült Államok nagy térképével. Marie nem tűnt boldognak. Nem beszéltem vele azóta, hogy a vonat erre jött. Egyszer felhívtam, de a mamája vette föl, úgyhogy letettem. Sokat gondoltam rá. Vajon mi történne köztünk, ha az apja nem akarná látni a Grand Canyont.

Június 21. 13 óra

Ma eldöntöttem, hogy FBI-ügynök leszek. Nagyon keményen kell dolgoznom, hogy a vágyam valóra váljon. Írtam egy hosszú levelet Mr. Hoovernek, amiben elmondtam a terveimet és tanácsot kértem. Így szól a levél:

Kedves Mr. Hoover!

Ma eldöntöttem, hogy a lehető leghamarabb FBI-ügynök leszek. Jelenleg tizennégy éves vagyok, és jó úton ahhoz, hogy tizenöt évesen Sas cserkész legyek. Soha nem szegtem meg a törvényeket, bár, ha megnézi az aktáimat, megtudja, hogy rajtakaptak, amikor a szellőzőbe bújva magnófelvételt készítettem a lányok szexuális felvilágosító órájáról. Nem hiszem, hogy ez ellenem szólna, mert a céljaim tisztán tudományosak voltak és nem a személyes haszonszerzés vezetett. Nagyon szívesen találkoznék önnel, és meghallgatnám az Ön tapasztalatait a magnófelvételekkel.

Tisztelettel: Dale Cooper

Második fejezet

"Tökéletesen emlékszem, mikor kapta Dale azt a levelet Hoovertől. 1968. július 3-án történt. Dale akkor másodosztályú cserkész volt. Egy selyemingbe csomagolva hozta a levelet a csapatgyűlésre. A parancsnokunk, Mr. Tooley mindenkit felsorakoztatott, hogy megnézhessük a levelet, aztán kezet rázott Dale-lel. Látszott, hogy Dale tökéletesen tudja, mit akar csinálni az élete hátralévő részében. Azért emlékszem olyan pontosan erre a napra, mert ekkor csináltam két másik első osztályú cserkésszel rakétát gyufafejekből. A csapatgyűlés után kilőttük. Oldalt ment, keresztül Mr. Nordstrom verandáján, és lyukat égetett az Utolsó Vacsora című képbe, amit a felesége festett.”

Newt Cummings
Cserkész csapattag, vízvezeték-szerelő

Július 3. 20 óra

Kaptam egy levelet Mr. Hoovertől, amiben gratulál a szexuális felvilágosító óra felvételéhez, megnyugtat, hogy egyáltalán nem befolyásolja jövőmet, hogy elkaptak, legalábbis az FBI-nál biztosan nem. Azt is írta, hogy ilyen anyagra van szükség az irodánál, és meghívott Washingtonba, hogy találkozzak egy igazi különleges ügynökkel.

Július 15. 11 óra 30

Útban Washington felé a tíz húszas expresszel, Apa és egy torta társaságában, amit Anya sütött Mr. Hoovernek. Az új öltönyöm van rajtam, nyakkendő, fényesre suvickolt cipő, és a zakóm zsebére ragasztva az első osztályú cserkészjelvényem. Egy különleges ügynökkel találkozunk, aki körbevezet minket, aztán ha ráér, Mr. Hoover is fogad minket.

Július 15. 19 óra

Vissza Philadelphiába. Mr. Hoover nagyon örült a tortának. Apa lefényképezett vele, kezemben egy Thompson géppisztollyal, amivel a régi szép időkben a gengszterekre lövöldözött. Egy különleges ügynök körbevezetett az épületben és lőttünk egy szolgálati revolverrel a lőteremben. Az ügynök jól lőtt, hat lövésből öt a körön belül volt. Az utolsó lövésem jobb volt, mint az övé, pont középre ment. Javasoltam neki, hogy egy kicsit jobban hajoljon a pisztolyra, hogy lefogja a visszarúgást. Megköszönte, és megkért, hogy ezt ne említsem a többi ügynöknek.

Mielőtt befejeztük a körutat, még láttuk a szemüveget, amit John Dillinger hordott, amikor Chicagóban lelőtték. Mindenestül óriási egy nap.

Július 15. 23 óra 30

Újra itthon. A vonaton Apa nagyon csöndes volt, aztán elmondott egy háborús történetet. Ő és még néhány katona egy francia faluban voltak. A helybeliek mind azt mondták, hogy az egyik paraszt kollaboráns és elárulja a németeknek, hogy ők a faluban vannak. Erre a katonák elmentek a tanyára. Ott volt a paraszt, a felesége és két lánya. A gazda borral és sajttal kínálta őket, majd kivitte megmutatni az állatokat. Ekkor az egyik katona lelőtte. Apa azt mondta, hogy nagyon büszke rám, de vigyázzak, hogy mindig magam döntsek. Nem vagyok biztos benne, hogy értem, mire gondolt, de azt mondta, egyszer majd megértem. Megkértem, hogy meséljen még a háborúról, de csak nézett ki az ablakon az elsuhanó fényekre és egy szót sem szólt hazáig.

Augusztus 10. 18 óra

Marie ma megjött a nyaralásból. Több változást is tapasztaltam rajta. Először is, mintha mindig mosolyogna. Kezdetben azt hittem, azért, mert örül, hogy itthon van, de amikor megkérdeztem, csak nevetett és egy nagy, sárga virágot rajzolt a homlokára. Aztán elmondtam neki, hogy találkoztam Mr. Hooverrel, mire azt felelte, hogy disznó vagyok, az állam szolgája, a szívem rothadt, és soha nem érem el a nirvánát. Megmondtam neki, hogy nincs igaza, de majd megnézem a cserkész kézikönyvben, kell-e, hogy egy Sas cserkésznek legyen nirvánája, vagy sem. Megint csak nevetett, és újabb virágot kezdett festeni az arcára. Azóta megnéztem a lexikonban, mi a csuda az a nirvána. "Olyan hely, vagy állapot, amelyben az ember nem törődik a fájdalommal, a külső valósággal; remélt, de elérhetetlen cél".

Nem tudom, mit láthatott Marie útközben, de az biztos, hogy mély benyomást tett rá.

Szeptember 1. 16 óra

A következő incidens történt ma délután három órakor. Simms iparcikkboltjában voltam, amikor egy nagy, színes madár repült be az ajtón és leszállt pont a szögek és csavarok mellé. Mr. Simms megpróbálta egy seprűvel kizavarni a madarat az ajtón, de az megijedt, és egyenesen a fejemnek repült. A hajamba kapaszkodó madárral a vízvezeték felé rohantam, ahol Mr. Simms arcon vágott a seprűvel. Én elestem, a madár pedig berepült a szellőzőcsőbe, ahol egy ventilátor lefejezte. Nem szeretem a madarakat. Mr. Simmstől kaptam egy kalapácsot ingyen.

Szeptember 9. 20 óra

Első nap az iskolában. Jelentkeztem tudomány, mitológia, matematika és angol fakultációra. Választanom kellett, hogy játsszam-e a színjátszókörben, vagy inkábbb színpadmunkás legyek. Az utóbbit választottam. Marie a drámacsoportban van, és nem hiszem, hogy jó ötlet lenne a közelében lenni, amíg virágok vannak az arcán.

Szeptember 2. 18 óra

Ma 16.30-kor a következő tárgyakat találtam, amikor átjöttem a Fairmount Parkon: egy pár szandált, azt a fajtát, amit régi autógumikból csinálnak, három használt gyufát, egy kis halom hamut és cigarettapapírt, egy fogpiszkálót, néhány inggombot, egy fülbevalót, néhány mélyedést a talajban, és egy sajtos-húsos szendvics maradékát. Miután közelről megvizsgáltam a helyszínt, a következőképp magyarázom a történteket: egy férfi és egy nő, miközben húsos szendvicset evett, elvesztett egy fülbevalót. Amíg keresték a fülbevalót, elvesztettek néhány inggombot. A szandál leesett, és a pár elment zseblámpáért, mert közben besötétedett, de nem talált vissza a helyszínre. Csak azt nem tudom megmagyarázni, miért voltak a mélyedések a talajban.

Szeptember 30. 23 óra

A hét végén meglátogatott minket Al bácsi, a bűvész. Utoljára akkor láttam, amikor elutaztunk a Poconoshoz. Ott lépett föl egy esti műsorban egy kutyaszámmal. Nem hiszem, hogy Apa szívesen találkozna vele sűrűbben. Szerintem felelőtlennek és megbízhatatlannak tartja. A bűvészüzlet rosszul mehet, mert Al bácsi Floridába megy bibliát árulni. Szombaton megtanított, hogyan kell a kártyákat számolni huszonegyezésnél, hogy tudjuk, a másik nem csal. Aztán elmentünk egy klubba, ahol egy csomóan kártyáztak. Al bácsinak igaza volt, az összes lapot nyomon lehet követni. Nem találtam bizonyítékát, hogy bármelyik játékos is csalt volna. Jól éreztük magunkat, egy nagydarab ember, akinek az egyik füle hiányzott, közölte, jobb lesz, ha megyünk, mert ideje lefeküdnöm. Egyáltalán nem voltam álmos, de Al bácsi azt mondta, az vagyok. Gyorsan távoztunk, és futottunk egész hazáig. Amikor másnap felébredtem, Al bácsi már elment, de hagyott ott egy cédulát, miszerint nagy rendelés érkezett szent könyvekre, és ezért távozott az éjszaka közepén.

Október 6. 22 óra 30

Az ablakon nézek ki Marie ablaka felé. Biztos vagyok benne, hogy ketten vannak a szobában, és az egyikük egy Howard nevű fiú. Nem hiszem, hogy a házi feladatot csinálják, mert láttam, hogy amikor Marie szülei elmentek vacsorázni, Howard könyvek nélkül surrant be a hátsó ajtón. Azt hiszem, bármi reményem is volt Marie-vel kapcsolatban, már a múlté.

Október 7. 19 óra

Marie-t ma eszméletlenül találták az iskola előcsarnokában, és kórházba vitték. Amikor betették a mentőautóba, láttam az arcát. A szemei forogtak, és azt hiszem, előtte hányt. Az igazgató összehívta az iskolát, elmondta, hogy Marie valamilyen kábítószert szedhetett, és túladagolta. Megkérte, hogy akinek bármi információja van, jelentkezzen nála. Marie szülei azt mondják, hogy túl van a veszélyen, de néhány napig a kórházban tartják megfigyelésen.

Október 10. 9 óra

Meglátogattam Marie-t a kórházban. Azért engedtek be, mert azt mondtam a nővérnek, hogy az öccse vagyok. Amikor beléptem a szobába, Marie élénknek, vidámnak tűnt. A csuklója az ágyhoz volt szíjazva. Az iskoláról kérdezett, hogy szeretem-e a matekot, mi a kedvenc tévéműsorom, és hogy még mindig FBI-ügynök akarok-e lenni. Aztán elmondta nekem, hogy meg akarta ölni magát. Túl sok gyógyszert szedett be. És ha most segítek neki megszökni, bárhol megérinthetem, és a szájába veszi a fütyimet.

A cserkésztörvény nagyon világos e tekintetben. A cserkész segítőkész. A cserkész a szívén viseli más gondját. Önként segít másoknak anélkül, hogy fizetséget, vagy ellenszolgáltatást várna. Egyértelműen megszegtem volna ezt a törvényt, ha elfogadom Marie ajánlatát. Megmondtam neki, hogy sajnálom, de nem tehetem. Marie erre az ágya támlájához csapdosta a fejét és sikoltozni kezdett. "A szeremet akarom!" Megpróbáltam lefogni, de megharapta a kezem. Ekkor egy nővér jött be, és megkért, hogy távozzak. Ez nem ugyanaz a Marie, akit év elején megkötöztem.

November 2. 21 óra 30

Ma levelet kaptam Marie-től. A klinikáról küldte, ahová bezárták. Így szólt:

Kedves Dale! Sajnálom, hogy úgy viselkedtem, amikor meglátogattál a kórházban. Nagyon rossz napom volt. Most már sokkal jobban vagyok, és csak napjában egyszer, kétszer kívánok kábítószert és nem egész nap. Összebarátkoztam egy férfival, aki költő és egyetemen tanít. Szerinte a világ nem más, mint egy jószagú trágyadomb, és nyakig vagyunk benne. Gyönyörű, ugye? Tavaly leugrott egy hídról és tizenegy helyen eltörte a lábát. Remélem, jól vagy. Én sokkal jobban érzem magam, amióta leborotváltam a hajam. Üdv mindenkinek a suliban.

Marie

Hát azt hiszem, még sokat kell javulnia.

November 6. 1 óra

Nixont választották elnöknek. Nem tudom, mit szóljak hozzá.

November 28. 18 óra

Hálaadás napja. Apa meghívott egy indiánt vacsorára, akivel a buszon találkozott. Michael Bishop Tree-nek hívták. Egy szót sem szólt egész vacsora alatt, bár közben időnként kuncogott valamin. Mihelyt befejeztük, teletömte süteménnyel a zsebét és távozott.

December 18. 7 óra

Éjjel előjött az asztmám. Anya egész éjjel fenn volt velem, és most nagyon gyengének érzem magam. Nem megyek ma iskolába. Éjszaka közepén álmodtam valamit, amitől nagyon megijedtem. Egy férfi, akit még soha nem láttam, megpróbált betörni a szobámba. A nevemet kiáltozta, meg azt, hogy engem akar. Sikított, aztán morgott, mintha valami állat volna. Elmondtam Anyának, és azt felelte, hogy ismeri ezt a férfit, ő is szokott álmodni róla, és hogy be ne engedjem a szobámba. Nem értem, mit jelent ez. A mellem nagyon fáj. Azt hiszem, most aludni fogok. Nagyon fáradt vagyok.

A KÖVETKEZŐ HÓNAPRÓL NINCS SZALAG

1969. január 20. 20 óra

Egy ideig beteg voltam, és nem volt kedvem beszélni. Fertőzést kaptam, és sokáig nagyon gyenge voltam. Többször is álmodtam arról a férfiról, de nem engedtem be a szobámba.

Tegnap meglátogatott Marie. Valamilyen egyenruha volt rajta. Azt hiszem, jobban érzi magát. Ő azt mondja, meggyógyult és nem fog visszaesni. Nagyon jól néz ki, és még szebb lesz, ha visszanő a haja. Arcon csókolt, elmondta, hogy a költő felakasztotta magát, és hogy őt, Marie-t, Jézus mentette meg és ha akarom, nekem is megmutatja a hozzá vezető utat.

Azt hiszem, a régi Marie-t jobban szerettem. Igaz, hogy nagyon jól néz ki abban az egyenruhában. Amióta csak elment, szinte mindig rá gondolok. Nagyon szeretném lehúzni a térdéről a zoknit. Nem tudom, hogy betegségem-e az oka. De az biztos, hogy soha nem láttam olyan szépet, mint a lábai.

Február 10. 15 óra

A Chelton és a Greene sarkán állok. Szemerkél az eső. Az utcán, nem messze a csatornától egy holttest. Fehér, sötét hajú, úgy 180 centi magas, zöld zakó, barna nadrág, barna cipő van rajta. Hason fekszik. Vértócsa van a nyakánál és a lábánál. Soha életemben nem láttam még ilyet és úgy érzem, rosszul leszek.

Egy tanú azt mondta, hogy a férfit egy sarokkal odébb szúrták meg és erre rohant. Közben azt sikoltozta: "Nem!" Valaki más azt mondta, nyakon szúrták. Közelről figyeltem a detektíveket. Letérdeltek a holttest mellé, és óvatosan megvizsgálták a férfi zsebeit, anélkül, hogy megmozdították volna. Egy pénztárcát, egy naptárt, papírpénzt és egy kulcscsomót találtak nála. Megpróbálok úgy gondolkodni, ahogyan Holmes tenné, de leginkább hányingerem van. Most megfordítják a holttestet...

Február 10. 20 óra

Sikerült kipucolnom a mikrofont. Amikor megfordították a holttestet, megismertem. Az egyik játékos volt a klubban, ahová Al bácsival mentünk. Akkor rosszul lettem. Néhány perc múlva informáltam a rendőrséget a kártyaklubról és a fületlen férfiról. Megköszönték, azt mondták, menjek haza, vegyek tiszta inget, zárjak be minden ajtót és ablakot, amit meg is tettem. Azt hiszem, a segítségemmel a rendőrség felgöngyölíti az ügyet, én pedig befejezem a matekfeladatom.

Február 14. 16 óra

Bálint-napi ajándékként kaptam egy rajzot, amelyen Marie látszik, ölében a gyermek Jézussal. Nem tudom, mit jelentsen ez.

Február 28. 7 óra

Egyre gyakrabban ébredek úgy, hogy erekcióm van. Tudom, hogy az emlősöknél ez az álom következménye. Érdekes, hogy van a testemnek egy része, amelyen nem tudok uralkodni. Elég kínos lehet, ha mondjuk az iskolában történik. De rájöttem, hogy ha mondjuk, nagyon erősen a Disneylandre gondolok, visszaszoríthatom az erekciót. Nem vagyok biztos benne, miért. Bár jó volt a Disneylandben, főleg a tenger alatti körút.

Március 11. 16 óra

Ma új lány érkezett az iskolába. Hosszú, szőke a haja, és valahonnan Közép-nyugatról költöztek ide, ahol sok gabona és tehén van. A gyülekezőnél mellém ült. Amikor véget ért, felállt, rám nézett és azt mondta: - Szia, Anne vagyok. - Kezet fogtunk és én úgy mutatkoztam be, mint Ale, mert alig tudtam beszélni. Kék szeme van, hosszú, tökéletes ujjai, csak a kisujján van egy kis seb.

Másra sem tudok gondolni egész nap, csak rá. Még soha nem láttam ilyen szép lányt. Még Marie sem volt ilyen szép, mielőtt leborotválta a haját.

Harmadik fejezet

"Kilencedikbe jártunk, amikor Dale először lett igazán szerelmes. A nővéremet leszámítva eddig nem érdekelték a lányok, de az nem igazi szerelem volt. Anne Sweenyt a puszták hercegnőjének becéztük, mert Minnesotából költözött ide. Úgy nézett ki, mintha tejet lehelne. Dale csak egyetlen pillantást vetett rá, és tudta, ez az a lány, akivel le akarja élni az életét.

Csak éppen mindenki más így érzett az iskolában, köztük Nancy Nordstrom, egy tizedikes, aki egy csomó békejelvényt viselt, és a hokicsapat góllövője volt. Anne senki közeledését nem utasította el, mert úgy érezte, az gonoszság volna. Dale annyira a szívére vette, hogy Nixon-jelvényt kezdett hordani.”

Bradley Schlurman, Dale legjobb barátja, lelkész

Április 19. 17 óra

Tizenöt éves lettem... Miért? ... Mit jelent? ... Tisztességes béke ... gyűlölöm a hokit... a szívroham jelei ... kényelmetlen nyomás, szorítás, telítettség érzése, fájdalom a mellben a mellcsont mögött. Az érzés kiterjedhet a vállakra, karra, nyakra, állra, hátra...

Május 12. 19 óra

Anyák napja. Ma Apa főzött vacsorát, és vett Anyának egy robotgépet, meg egy parfümöt. Én poháralátétet adtam. Anya azt mondta, hogy aggódik miattam, mert furcsán viselkedem újabban. Azt hiszem, igaza van, és tennem kell valamit, hogy jobban érezzem magam. Több tervet dolgoztam ki.

A) Félmérges gombát enni és a halálos ágyból levelet írni Anne-nek. Akkor meglátogat, jelenlétével megmenti az életem és belém szeret;

B) Felrobbantani a házát, amíg Anne az iskolában van, és szívességből befogadnánk;

C) Felrobbantani Nancy Nordstrom házát, amikor Anne nála van;

D) Nem törődni Anne-nel, csak azzal, hogy jobb cserkész legyek.

Mindegyik tervnek vannak előnyei és kockázata. De azt hiszem, a végén valamennyi nagyon kielégítő lenne.

Május 20. 21 óra

Felrobbantottam Nancy postaládáját, és sokkal jobban érzem magam. Azt hiszem, már készen állok a Sas cserkész szintért való hosszú küzdelemre, és hogy felelősségteljes tagja legyek a társadalomnak.

Június 10. 18 óra

Véget ért az iskola. Anne visszaköltözik a síkságra, ahol az apja egy nagy élelmiszer-áruházat vásárolt. Láttam a könyvesboltban, ahol Nancy-nek vett ajándékot. Nem hiszem, hogy látom még valaha is, de mindig emlékezni fogok arra, amikor megpillantottam. És emlékezni fogok a felrobbanó postaláda hangjára.

Június 30. 19 óra

Ma Apa nyomdájában George-nak, az egyik nyomdásznak a kezét elkapta a gép. Csuklóból letépte. A kéz a padlóra esett, mint egy darab papír, a tenyerén egy ingatlanügynökség hirdetésének nyomatával. George káromkodva rugdosta a letépett kezet.

Azonnal elszorítottam az artériát, amelyből sugárban lövellt a vér. Aztán lefektettük George-ot és betakartuk, mert remegett a sokktól. Soká tartott, míg megtaláltuk a kezet egy asztal alatt. Vita kezdődött, hogy ki vegye föl, végül fogtam, fölvettem és beletekertem egy törülközőbe. Aztán megjött a mentő és elvitte George-ot, meg a kezét a kórházba.

Mindent összevetve izgalmas egy nap. Még mindig úgy vibrálok, mintha elektromossággal töltöttek volna fel. Gondolom, így érezheti magát egy FBI-ügynök szinte minden este.

Július 16. 10 óra 50

Az Apollo-11 elindult a Hold felé. Egy órán belül leválik a harmadik fokozat, 24,245-re növeli a gyorsulását, és a rakéta elszakad a földtől. El sem tudom képzelni, mit érezhetnek az űrhajóban most.

Július 16. 13 óra

Úton vannak. Marie átjött, és azt mondta, hogy szerinte a Holdon találkoznak az Úrral, aki majd közli velük, hogy menjenek vissza, ahonnan jöttek. Nagyon jól néz ki, a haja teljesen visszanőtt, és azt mondja, legalább fél éve nem szedett amphetamint. Érdekes, hogy Marie az egyetlen lány, akit valaha is láttam meztelenül, és szinte semmire nem emlékszem belőle. A két család együtt fogja nézni a Holdra szállást. Bradley áthozza a babzsák székét, hogy szimulálhassuk a Hold-felszínt. Vajon Marie érez-e irántam valamit a vallásos érzelmeken kívül?

Július 20. 20 óra

Bradley megérkezett a babzsák székkel. Az Eagle-nek szárnya van, és útban van a Nyugalom Tengere felé. Marie csak a Hold-sétára jön át.

Július 20. 16 óra 17

Az Eagle holdat ért.

Július 20. 22 óra 56

NEIL ARMSTRONG HANGJA

"Kis lépés az embernek, óriási lépés az emberiségnek."

NEM LEHET TUDNI, KINEK A HANGJA HALLATSZIK A SZALAGON

"A Holdon vagyunk! A Holdon vagyunk! Fogd be, csönd, figyeld, nézd ... ott, odanézz ... nem látom ... az a lába. Biztos vagy? ... Csak ő van ott. Persze, hogy a lába... Ott egy... nézd, nézd csak... pszt ... Isten nem fogja megbocsájtani."

Július 21. 2 óra

Armstrong és Aldrin visszatért a Holdraszálló Egységre. Apa még mindig a tévé előtt ül és mogyorót eszik. Anya lefeküdt. Bradley és a családja egy órája mentek el. Nem tudom, hogyan írjam le, ami Marie és köztem történt. Megnéztem a cserkészkézikönyvet a "kalandok a szabadban" címszónál, de még csak hasonlót sem találtam. Megpróbálom a lehető leghívebben elmondani, mi történt a kertben.

Nem sokkal azután, hogy Aldrin csatlakozott Armstronghoz, Marie fogta az egyik babzsákszéket és kihívott maga után a kertbe. Amikor kimentem, az orgonák mögött feküdt hátradőlve a széken és a Holdat nézte. Azt mondta, feküdjek mellé. Néhány percig a Holdat néztük szótlanul. Aztán Marie megkérdezte:

- Dale, szoktál rám gondolni... tudod, hogy?

Nagyot nyeltem, és megpróbáltam végiggondolni magamban a kérdést. A "tudod, hogy" részében nem voltam biztos.

- Azt hiszem - feleltem végül.

- Én szoktam gondolni rád - felelte kis idő múlva Marie.

- Helyes - bólintottam.

Marie mosolygott.

- Nem értettem, amíg nem láttam az embereket a Holdon, de azt hiszem, az Úrnak mindenkivel van valami terve, és mi is a része vagyunk. Érted, Dale?

- Azt hiszem, igen - feleltem.

- Biztos vagy benne, Dale?

Azt mondtam, igen.

- Én is - mondta Marie. Aztán a kezébe vette a kezemet.

- Imádkozzál velem, Dale!

Vannak olyan percek az életben, amilyenekről az ember csak álmodik. Ezek a percek olyanok voltak. Két órán keresztül feküdtünk egymás kezét fogva. Marie csukott szemmel imádkozott. Az enyém tágra nyílt a csodálkozástól. Az asztronauták visszatértek az űrhajóba. A Hold eltűnt a felhők mögött. Marie megköszönte, hogy vele voltam, aztán hazavitte a babzsákszéket.

Holnap cserkész-összejövetelre megyek és megpróbálok felejteni.

Július 21. 13 óra

Azt hiszem, a Holdra szállás mély nyomokat hagyott Apámban. Amikor reggel lementem a cserkész-összejövetelre, adott nekem egy iránytűt és azt mondta, hozzam haza épségben a hajót.

Július 21. 17 óra

Megérkeztem a gyűlésre. A tábor áll, a bab fő a tűzön. Jött egy csapat Pittsburghból, amelyik, azt hiszem, nácikból áll. Mind nagyon magas és tiszta. Sokszor végiggondoltam a múlt este eseményeit. Megpróbálhattam volna megcsókolni Marie-t, amikor behunyt szemmel imádkozott. Lehet, hogy az a sorsom, hogy szűz maradjak? A helyzet megoldása a legfontosabb a Sas cím elérése után.

Július 23. 23 óra

A nácik valamivel napnyugta után megtámadták a táborunkat. A zászlót elrabolták. Tele vagyunk sérülésekkel. A csapatunk egyik tagja kórházban, ketten hívták a szüleiket. Nekem letört az egyik fogam és zúzódásaim vannak. A gondolataim állandóan Marie körül járnak, ahogyan feküdt és a hold fénye visszatükröződött fehér teniszcipőjén. Az űrhajósok kőzeteket is gyűjtöttek. A nácik megfizetnek.

Július 23. 15 óra

Megöltem egy állatot. Egy varjút. Egyetlen lövéssel, miközben odafönt körözött. Még soha nem pusztítottam el élőlényt, kivéve bogarakat. Amikor eltaláltam, megbillent, mintha meglökték volna, aztán lezuhant, akár a kő. Valami olyasmit éreztem, mint amikor megállítottam a vérzést a letépett kézen a nyomdában. Odafutottam a magasra nőtt fűben és fölvettem. Nem is tudom, miért lőttem le azt a madarat. Amikor meghúztam a ravaszt, mintha csak mi ketten lettünk volna a világon, a varjú, meg én. És most már csak én vagyok.

Július 30. 8 óra

Úgy döntöttem, hogy nem busszal megyek haza. Ez lesz az első Nagy Kalandom. Mire hazaérek, biztosan sok olyan tapasztalatot gyűjtök, amelyek létfontosságúak a fejlődésemhez.

Még valami a találkozóról. A nácik rejtélyes ételmérgezésben szenvednek. A múlt éjjelt végighányták és -öklendezték. Remekül aludtam.

Július 30. 10 óra

Eddig hat mérföldet haladtam. Már csak 170 van hátra. Eddig semmi érdekes nem történt velem. Azt hiszem, esni fog.

Július 30. 12 óra

Nem tévedtem, esik. Még mindig várom, hogy történjen valami érdekes.

Július 30. 14 óra 30

A Post and Beam étteremben vagyok a 487-es úton. El sem tudom mondani, milyen jólesik a meleg cseresznyés pite az ázott, elcsigázott vándornak. Megittam életem első kávéját, és a másodikat is. A lábam viszket, izeg-mozog. Úgy érzem, mintha rohannék és közben üvöltenék, mint egy indián. Azt hiszem, ezt tekintem az első komoly tapasztalatomnak.

Július 30. 16 óra

Találkoztam egy párral. Starnak és Aprilnek hívják őket, mindketten a húszas éveik elején vannak, és egy VW busszal utazgatnak. Hátul ülök egy kis kristálypiramis alatt, amelyet a tetőhöz ragasztottak, és amelyik April szerint növeli az elektromos mezőt, amikor szeretkeznek. Nem emlékszem, hogy élettanórán szó lett volna erről.

Star és April Washingtonba mennek, hogy a Pentagon ajtajához láncolják magukat. Velük tartok, ameddig szívesen látnak, és úgy tűnik, szívesen látnak, mert még egyikük sem találkozott egy igazi kiscserkésszel. Elmondtam, miért utazom egyedül, és April megígérte, azon lesznek, hogy minél több tapasztalatot gyűjtsek. Aztán mindketten nevetni kezdtek és néhány fehér tablettát kaptak be.

Július 30. 18 óra

Én vezetek. Nincs jogosítványom, és még soha nem vezettem, és azt hiszem, a jármű túltesz egy gyógyszertáron. April azt mondta, biztos ügyes leszek, és hosszan, keményen megcsókolt. Ha elkapnak, biztosan börtönben töltöm az életemet. Furcsa módon nem izgat. Az eső elállt. April és Star a piramis alatt szeretkezik egy hálózsákban. Néhány óra múlva megállunk és sátrat verünk éjszakára.

Július 30. 23 óra

Egy erdő előtt táborozunk egy mezőn. Én a sátorban vagyok. Star odakint alszik egy sziklán. El akartam mondani Aprilnek, hogy még szűz vagyok, és minden ez irányú segítséget szívesen fogadok, de mielőtt megtehettem volna, levette az összes ruháját és elrohant szentjánosbogarakat kergetni. Megpróbáltam követni, de ráléptem egy ágra és elvágtam a lábam, néhány lépésnyire a sátortól. Tehetetlenül néztem, amint April mezítelenül rohangászik a mezőn bogarak után. Aztán eltűnt szem elől. Felöltöztem és kitisztítottam a sebet. Teljes gyógyulást várok. Nem tudom, April mikor jön vissza, ha egyáltalán visszajön. Találtam egy üveg málnabrandyt a kocsiban és telitöltöttem a tábori poharamat. Azt hiszem, Star éppen leesett a szikláról.

Július 31. 9 óra

Búcsút mondtam Starnak és Aprilnek, akik délnek fordultak a Pentagon felé. Nem hiszem, hogy elősegítené különleges ügynöki karrieremet, ha én is az ajtóhoz láncolnám magam.

Nagyon fáj a fejem. Múlt éjjel három pohár brandyt ittam meg és kidobtam a taccsot, amikor April visszatért a sátorba egy szentjánosbogárral. Meg sem tudtam mozdulni, csak feküdtem és néztem a kis bogarat, amint a fejem körül körözik. El akartam mondani Aprilnek, hogy még szűz vagyok, de nem tudtam a számat megmozdítani. Aztán a föld forogni kezdett velem és azt hiszem, sírni kezdtem. Nem vagyok biztos benne, de úgy emlékszem, April az ölébe vette a fejem. Amikor kinyitottam a szemem, mintha mellek pörögtek volna a sátorban. Amikor reggel felébredtem, Star és April a kocsiban ettek és a buszajtó kilincséhez láncolták magukat. Próbaképp megmondtam nekik, hogy azt hiszem, ideje hazaindulnom, mire April azt mondta, szeretne valamit adni nekem, mielőtt elmegyek. Kézen fogott és bevezetett a sátorba. Aztán adott egy pici piramist, és azt tanácsolta, hogy mindig tartsam a közelemben, ha szeretkezem. Megcsókoltuk egymást és a melléhez húzta az arcomat. Szívem szerint így maradtam volna egész nap, ha nem kellett volna menniük. Az a gyanúm, April tudja, hogy még soha nem voltam nővel.

Július 31. 15 óra

BESZÉLGETÉS KÖVETKEZIK BIZONYOS ALLEN K. BOYLE-LAL, AKI A PENNSYLVANIAI BLOOMSBURG MELLETT VETTE FÖL DALE-T

Dale: Egyenesen ide beszéljen!

Allen: Meghal a nap. Keresztül-kasul utazom ezt az államot és senki nem veszi észre, hogy a nap meghal, az idő a végéhez közeledik, és semminek nincs jelentősége. Művészetek, könyvek, tévé, vallások, semmi nem számít. Arra volna szükség, hogy megtanuljunk a testünk nélkül élni, amikor a nap kifingott. De senki sem akar beszélni róla. Nekem van egy tervem, de senki nem figyel rám. Inkább úgy tesznek, mintha holnap is ugyanolyan biztosan fölkelne a nap, ahogyan ma fölkelt. Mit gondolsz, hol lesznek ezek az emberek, amikor Nap úr nem kel fel? Bajban, fiacskám, de én nem. Allen K. Boyle nem. Van egy tervem...

Dale: Miből él?

Allen: Férfihaj-kiegészítőket árulok. Jegyezd meg, nem szabad azt mondani, paróka.

Július 31. 20 óra

A PENNSYLVANIAI READING MELLETT TÁBOROZVA DALE MEGISMERKEDETT EGY SPARKS NEVŰ FÉRFIVAL.

Dale: Ide beszéljen!

Sparks: Amolyan felvételt csinálsz? A fenébe, a fenébe. Tudod, én is voltam kiscserkész. A fenébe, persze, hogy voltam. Jó régen volt... negyvenkilenc vagyok, jövőre ötven, ha nem öl meg egy nyavalyás vonat vagy rabló... mit akarsz, mit mondjak. Két nyavalyás hajó is elsüllyedt alattam a háborúban. Egyik a másik után. Azóta sincs jó melóm.

Volt egy feleségem, aztán elege lett és otthagyott. Nem hibáztatom, semmire nem vittem. Volt egy kölke. Még a nevét sem tudom, pedig láttam, amikor pénzre volt szükségem. Egy piros biciklin körözött. Nem emlékszem, hogy fiú volt vagy lány. Nem kaptam egy vasat sem. Azt hiszem, lány lehetett. Meg sem állt az egész idő alatt. Senkit nem hibáztatok. Nem uram, nincs mit mondanom.

Augusztus 1. 21 óra

Délután hazaérkeztem. Jó újra itthon a szobámban. Anyám csirkét csinált tört krumplival és azt mondta, ha még egyszer ilyen butaságot csinálok, agyonver. Apa csak csöndben ült a vacsora alatt, de utána megkérdezte, láttam-e valami érdekeset. Azt mondtam, azt hiszem, láttam. Helyes, mondta, aztán egy hétre bezárt. A Holdra szállás nagyon mély nyomokat hagyott benne. Van egy ötlete, amivel vagyonokat akar keresni. Holdtérképeket akar nyomni. Jó idehaza. A hírekben semmi nem volt a Pentagonról. A napnak 6.55-kor kell kelnie. A piramist az ágy fölé ragasztottam a plafonra. Viszlát, April.

Negyedik fejezet

"Emlékszem arra a kőre, amit Dale a plafonra ragasztott az ágya fölé. Valami szexdolog volt, mágneses mező vagy ilyesmi. Nem hiszem, hogy sok hasznát vette volna. Egyszer levált a ragasztó és jókora dudor lett Dale homlokán. Egy hétig kalapban mászkált.

'69 őszén kezdődtek anyjának azok a szörnyű álmai. Emlékszem, egyszer náluk táboroztunk, és az anyja sikoltozására ébredtünk. Dale megérezte, hogy baj lesz. Emlékszem, egyik este egyszerűen azt mondta, valami történni fog. És így lett."

Carl Engler, egy barát, villanyszerelő

November 1. 19 óra

Egy ideje érzem, hogy valami baj van. Nem tudom, mi lehet. Anyának újabb álma volt az éjjel. Az a férfi majdnem bejutott az ajtón. Apa nem ér rá, holdtérképeket nyomtat. Kérdeztem az álmokról, de azt felelte, hogy én valószínűleg jobban megértem őket, mint ő. Pedig én nem értem és félek tőlük. Anya azt mondja, minden rendben van, de tudom, hogy nem mond igazat.

November 17. 5 óra

St. Joseph kórház. Anya korán lefeküdt vacsora után. Nem volt semmi baja. Azt mondta, fejezzem be a házi feladatot, aztán fölment. Éjfélkor Apa felébresztett, hogy megyünk a kórházba, mert Anya nincs eszméleténél. Az orvosok szerint egy agyi ér kitágult. Megműtötték, hogy csökkentsék a nyomást, és most várjuk, mi történik.

Apa azt mondja, hogy Anya féltizenkettőkor fölkelt, hogy bevegyen egy aszpirint. Megkérdezte tőle, hogy jól érzi-e magát, mire Anya azt felelte, "Óh, tudod." Mást nem is mondott, csak ezt: "Óh, tudod." Nem értem, és gyűlölöm a kórházakat.

November 15. 6 óra

Az aneurizma egy ér folyamatos abnormális tágulata, amelyet az érfal betegsége okoz. Nem is hangzik olyan vészesen.

November 15. 8 óra 20

Reggel hét körül Anya agyvérzést kapott. Újra megműtötték, de 7.30 körül megszűnt lélegezni... Visszavitték a szobájába. A feje be volt bugyolálva... Apa megfogta a kezét és suttogott valamit a fülébe, aztán a kezemet az övé és Anyáé közé tette... Szükségem van Anyára és nem tudom, mit tegyek. Hiszen az előbb még itt volt.

November 16. 15 óra

Al bácsi eljött, hogy segítsen. Schlurmanék is segítenek. A hűtőszekrény tele van sonkával és csirkével, amit a szomszédok hoztak. Apa hamvasztatni akarja Anyát. Nem fejeztem be a házi feladatomat. Marie is átjött. Kezdett valamit arról, hogy Anya az Úrnál van, de mondtam neki, hogy még egy szó és kiverem a rohadék fogait. El akarok menni innen.

November 17. 22 óra

Ma istentisztelet volt. Egy unitárius lelkész valami olyasmit mondott, hogy a szellem tovább él. Szerintem sejtelme sincs, mit beszél. Utána rengetegen jöttek a házunkba és ittak. Holnap Apa meg én elvisszük a hamvakat északra egy kis folyóhoz, ahol a születésem előtt jártak.

Jó volna, ha a bátyám, Emmet eljönne, de ha átlépné a határt, letartóztatnák. Apa telefonon beszélt vele, és azt mondta, megérti, miért nem jön. Bárcsak én is érteném! Bradley szerint Emmet gyáva, és ezért van Kanadában. Bepancsoltam egyet Bradleynek... de azért nem tudom, nincs-e igaza.

November 18. 18 óra

Anya úton van az óceán felé. Anya, mint szürke szemcsék. Apával mindketten fogtunk egy marékkal és a vízbe szórtuk őket. Elsüllyedtek, aztán az áramlat kezdte magával sodorni őket a patak fenekén. Egyet bekapott egy kis folyami sügér, de kiköpte. Egy másikat egy rák kapta fel az ollójával. Hosszú ideig álltunk ott, néztük és hallgattuk a vizet. Aztán Apa azt mondta, hogy néhány héten belül jeges lesz a part, majd rá egy hónapra az egész patak megfagy. Ha akkor megállnánk ugyanezen a helyen, csönd lenne, nem hallanánk a vízcsobogást.

1969-BŐL NINCS TÖBB FELVÉTEL

1970. február 25. 20 óra

Hosszú ideig nem beszéltem a mikrofonba. Nem láttam értelmét. Anya három hónapja ment el. Nem tudom, Apa mit csinálna a holdtérképüzlet nélkül. Másról sem igen beszél már, csak a Holdról. Minden este felmegy egy távcsővel a tetőre, az eget bámulja, és krátereket rajzol.

Számomra minden megváltozott. Semmi nem olyan, mint azelőtt volt. Sem a barátok, sem a szomszédság, az iskola. Semmi. Legszívesebben elmennék innen valahová, ahol azt sem tudják, ki vagyok.

Április 19. 19 óra

Tizenhat éves lettem. Apa valami borotválkozószeszt adott. Marie egy levelezőlapot, amin egy kutya volt. Valaminek történnie kell, különben megőrülök.

Április 20. 21 óra

Apa talált egy új krátert a Holdon, róla lesz elnevezve. Boldognak látszik.

Április 21. 16 óra

Angolórán ültem éppen, amikor Mrs. Peale bemutatta az új gyakorló tanárt, Miss Larkent. April volt az. A haja lófarokban. A mellei ugyanott, ahol hagytam őket. Óra után megkérdeztem, hogy van Star, April elmesélte, hogy a Pentagonnál összevesztek és azóta sem találkoztak. Aztán azt mondta, nem volna szerencsés, ha a kvékerek megtudnák, hogy korábbról ismerjük egymást, majd megkérdezte, sikerült-e a dolog a piramissal. Nem akartam égetni magam, mondtam, hogy némileg.

Azt is mondta, örül, hogy lát, meg, hogy jobb lesz tanulnom, mert nagyon szigorú lesz. A következő órán egy szonettet kell írnunk. Megmondtam neki, hogy soha nem szerettem a verseket. Azt felelte, mindent megtesz, hogy ezen változtasson, azzal otthagyott.

Április 23. 20 óra

Ma irodalomórán April előadta az osztálynak, hogy a költészet sokkal többet jelent, mint gondolnánk. Aztán elmondott egy D. H. Lawrence-verset, a Gloire de Dijont, és közben végig engem nézett. Sajnos, csak az utolsó néhány sorra emlékszem.

Mr. Hord történelemóráján végig erekcióm volt.

Május 2. 23 óra

Írtam egy verset. Megpróbáltam megtalálni benne az egyensúlyt a magasztos és az erotikus között.

Egyedül a mellekkel teli sátorban
amelyek angyalokként lebegnek felette
szentjánosbogarakról piramisokról álmodik
és csillagok alszanak a sziklákon.

Azt hiszem, ez elég lesz.

Május 3. 16 óra

April rájött, hogy a költészet mégsem nekem való.

Május 17. 18 óra

Közeledik az év vége. Azt hiszem, egyre kevesebb az esélyem, hogy kettesben maradjak Aprillel. Elég gyengére osztályozott le. Kezdem azt hinni, hogy már csak a halott költők érdeklik.

Május 25. 3 óra

Felébredtem. Álmomban meglátogatott Anya. Nem olyan volt, mint az emlékeimben. Fiatalabb, még alig nő. Az arca sima volt és sápadt, hosszú haja a vállára hullott. Valamit mondani akart nekem, de nem hallottam. Kinyúlt, megérintette a kezem, aztán eltűnt.

Arra ébredtem, hogy egy kis aranygyűrűt szorongatok a kezemben. Nem tudom, hogyan került oda, de abban biztos vagyok, hogy nem volt nálam, amikor lefeküdtem. Azt kell higgyem, Anyám itt volt, de közben nem tudom elhinni. Ilyen dolgok nem történnek. Biztos van magyarázat erre is, csak nem tudom. A gyűrűt bezártam az íróasztalom fiókjába. Anya halott, csak álmodtam.

Május 25. 7 óra

A gyűrű tökéletesen passzol a kisujjamra. De addig nem veszem ki a fiókból, ameddig rá nem jövök, hogyan került hozzám.

Május 26. 21 óra

Találtam egy régi fotót Anyáról, amikor még kislány volt. Az ujján látszik a gyűrű, amelyet éjszaka a markomban találtam. Megkérdeztem Apát és azt mondja, hogy amikor először randevúztak, Anyán volt a gyűrű. Az apjától örökölte.

Megkérdeztem, mi történt a gyűrűvel, de Apa azt mondta, évek óta nem látta. Amióta összeházasodtak, Anya nem viselte. Nem tudom, mit gondoljak.

Június 3. 17 óra

Szóltam Aprilnek, hogy szeretnék beszélni vele valamiről, ami nagyon zavar. Azt mondta, menjek el hozzá. Egy órán belül ott kell legyek. Hét csésze kávét ittam, és elég rossz a gyomrom. Csak nehogy a málnabrandyre gondoljak!

Június 3. 17 óra 30

Rámjött az ásítozás. Megittam még három kávét, hogy felébresszen. Piszokul érzem magam.

Június 3. 23 óra 30

Korán érkeztem April lakásához, ezért nekiálltam megszámolni a repedéseket a járdán. 207-nél tartottam, amikor April kihajolt az ablakon és megkérdezte, mit csinálok. Mondtam, hogy repedéseket számolok a járdán. Miért? Mondtam, hogy nem tudom, és ebben sem vagyok biztos, és már semmiben sem vagyok biztos. Aztán magamnak is váratlanul azt mondtam, ha akarja, kinn maradok és beszélgethetünk az ablakon keresztül is. Erre lejött, kinyitotta az ajtót és behívott. Eldadogtam, hogy jóval több, mint 207 repedés van a járdáján, ha tudni akarja a pontos számot, szívesen befejezem. Erre ő: köszöni, de megvan nélküle. Aztán bementünk és becsukta az ajtót.

Kicsi lakás volt, egy nappali, hálószoba, fürdőszoba, konyha, kis étkezővel. A nappaliban ültünk le egy asztalkához. April a szemembe nézett és megkérdezte, mi a bajom. Elmondtam neki a gyűrűt és az álmomat. És hogy azt hiszem, ő az egyetlen, aki segíthet megtalálni a választ. Hosszú ideig nézett rám, majd kiment a konyhába és egy üveg borral, meg Mr. Hord-dal, a történelemtanárral tért vissza. - Érdekes probléma - mondta Mr. Hord.

Elmeséltem Aprilnek, hogy Mrs. Laudner elbotlott egy repedésben a háza előtt és beverte az orrát. Azóta mindig a földet nézi. Erre Mr. Hord; George Washington fa műfogsora eltűnt a halála után, és csak harminc év múlva került elő titokzatos módon az ágya alól. Ezután távoztam.

Nem kaptam választ, és nyilván nincs sok esélyem Aprilnál. Azt tanácsolta, keressek valakit, aki korban közelebb áll hozzám.

Június 10. 17 óra

Vége az iskolának, előttünk a nyár. Apát lekötik a holdtérképek. April Mr. Hord-dal elment egy coloradói kommunába, előtte szerencsét kívánt nekem, és rossz jegyet adott irodalomból. Azt hiszem, ráhajtok a tanulásra, hogy hamar leérettségizzek, és elmehessek a fenébe innen.

Július 1. 11 óra

Épp most tudtam meg, hogy a Schlurmanékkal elmegyünk a Poconoshoz. Végiggondoltam, hogyan maradhatnék ki belőle, de nem jutott eszembe semmi. Apa társasjátékot csomagolt, Marie meg a bibliáját. Nincs kegyelem.

Július 4. 15 óra

Megérkeztünk az Ígéret Földje Tóhoz. Schlurmanék lassan köröznek egy csónakban. Apa egy heverőn alszik a verandán. Marie, gondolom, az erdő teremtményeit akarja megtéríteni a kereszténységnek. Később tábortüzet csinálunk, tűzijátékot, és húst sütünk. Mi kellhet még?

Július 4. 16 óra

Marie egy gumimatracon lebeg a vízen fürdőruhában, és egy vízhatlan bibliát olvas. Figyeltem, amikor lemerült a víz alá a búvárszemüvegemmel. Legszívesebben megragadtam volna a lábát és lehúztam volna az iszapba.

Július 4. 19 óra

Befejeztük a vacsorát és készülünk a tűzijátékra. Marie állandóan engem nézett, miközben lassan áttűzte a pálcikát a húson. Vagy csak képzelődöm? Túl soká voltam a vadonban.

Július 5. 1 óra

Megpróbálom olyan pontosan elmesélni a történteket, amennyire csak fel tudom idézni.

Kilenc óra tájban Schlurmanék és Apa csónakba szálltak, hogy a tóról nézzék a tűzijátékot, amikor Marie megszólalt.

- Mi, gyerekek, inkább a parton maradunk.

Körülnéztem, és rájöttem, hogy a "mi gyerekek" ő, meg én. A többiek integettek és elhajóztak. Marie-re néztem. Ő rám, aztán elrohant a fák közé.

Vannak a cserkészvilágban olyanok, akik azt mondják, a nyomkövetés tudománya elavult. Nem értek egyet. Egy nyom követésének képessége alapvető a világ megértéséhez.

Marie nyomai könnyen felismerhetők és világosan értelmezhetőek voltak. Úgy ötven méter múlva fedeztem fel az elsőt. Az ingét egy fán. Valahol délre robbant az első rakéta. Huszonöt méter múlva újabb jel - a bermuda sortja. Gyorsítottam. Egy cipő, majd egy másik. A tó felől hallottam a rakéták sziszegését. Egy ágon előttem kis fehér zokni volt százszorszépekkel borítva. Fölvettem és óvatosan megkerültem a fát. Egy tisztás volt mögötte. Marie felállt a fűről, kikapcsolta a melltartóját és lecsúsztatta a karján. Bár nem emlékszem rá, feltehetően én is levetkőztem. Aztán megálltunk centikre egymástól, hogy a melle súrolta az enyémet.

- Hiszel Istenben? - kérdezte Marie.

Mondtam, hogy azt hiszem, igen. Mosolygott, megcsókolta a mellem, a nyelvét végigcsúsztatta egészen a péniszemig, és a szájába vette.

Még soha nem éltem át olyan robbanást, mint ami most következett. A rakéta harminc méterre tőlünk esett le, és a légnyomás levert a lábamról. Most robbantak a fióktöltetek. Azt hiszem, Marie ekkor hagyta abba a szopást, és kezdett sikítani. Lehúztam a földre és amennyire lehet, takartam a testemmel. Óriási szerencsénk volt, hogy a tűzijáték egyik darabja sem talált el. Aztán csend lett. Minden rendben van, biztonságban vagyunk, mondtam Marie-nek. Ő felült, rámnézett, eltörölt egy könnyet, aztán akkorát sikoltott, hogy majd szétszakadt a dobhártyám, és elrohant az éjszakába.

Kevés természeti erő olyan ijesztő, mint a tűz. Főleg, ha az ember ruhátlan. Majd egy órás borzalom következett. A nadrágomból legfeljebb egy zsebkendőnyi maradt. A remény, hogy Marie segítségért rohant, hiábavaló volt. Mindössze ruháim szolgáltak fegyverül a tűz ellen, miközben a tisztáson fellobbanó lángok között rohangáltam. Az ingem egy kis fenyőnél veszett el, Marie-ét egy áfonyabokorért áldoztam, a nadrágom javát a fű oltásánál vesztettem el. Azt hiszem, Marie zoknija és melltartója is az áldozatok közé tartozik, mert nem találtam a lángok eloltása után.

Marie megfeketedett teniszcipőjét Schlurmanék háza elé tettem. Apa csak egy pillantást vetett rám, amikor visszaértem, és rögtön azt kérdezte, hol a nadrágom.

- Tűz volt - feleltem.

Elgondolkodva bólintott. A tűzzel nagyon kell vigyázni.

Július 5. 11 óra

Reggel találkoztam Marie-vel. Megköszönte, hogy vigyáztam a teniszcipőjére és azt mondja, sajnálja, hogy visszamegyek a városba. Aztán elevezett a gumimatracán, és tovább olvasta a bibliát.

Múlt éjjel hazudtam. Nem hiszek Istenben, legalábbis egy olyanban nem, aki ellenem dolgozik.

Július 12. 21 óra

Letettem az utolsó vizsgát a Sas Cserkész címhez. Ötperces beszédet tartottam a tűzmegelőzésről és -oltásról. A parancsnok szerint olyan izgalmat és realizmust vittem a témába, amelyet ritkán tapasztalt.

Július 14. 23 óra

Ma reggel tudtam meg, hogy Marie belefulladt az Ígéret Földje Tóba. Valószínűleg beütötte a fejét, amikor fejest ugrott. Egyedül volt, senki nem segíthetett neki. Amikor megtalálták, már késő volt.

Nem hiszek többé a jóban. Ami jó van a világon, vagy meghal vagy megölik. Tudom, hogy ha ott lehettem volna, megmentem. Azt is tudom, hogy mindez nem számít, hiába akarom, hogy a dolgok másképp történjenek. Marie halott, én pedig üresnek és szomorúnak érzem magam.

- Kösz, hogy vigyáztál a cipőmre - ez volt az utolsó, amit mondott nekem, és mást már nem is fog.

- Szívesen - feleltem.

Milyen jó volna, ha többre emlékezhetnék. Arra, hogy elmondtam neki mindazokat a dolgokat, amelyeket soha nem mondtam el.

"Ne felejtsd el megírni a leckédet."

"Kösz, hogy vigyáztál a cipőmre."

TÖBB PERCES CSEND

Szívesen.

Július 17. 22 óra

Marie-t ma temették egy fényes, ezüstszín koporsóban. Nagy, fehér felhők voltak az égen. Tetszett volna neki, ha látja.

Július 20. 1 óra

Nem látom az értelmét.

Augusztus 2. 4 óra

Nem tudok aludni, nem tudok aludni, nem tudok aludni.

Augusztus 15. 3 óra

Mostanáig Apával dumáltunk. Mindketten egyetértettünk, hogy tenni kell valamit, különben becsavarodom. Apa mindig megtalálja a megfelelő szavakat. Elmondtam neki, hogy magamat hibáztatom, mert nem voltam szerelmes Marie-be, és ha az lettem volna, talán még ma is élne. Azt felelte, hogy a szeretettől a halál csak még fájdalmasabb lesz. Aztán elmesélte, hogy az a francia gazda, akit megöltek a háború alatt, nem volt kollaboráns. A falusiak csak azért terjesztették, mert tartoztak neki. Hosszú ideig szótlanul ültünk. Aztán még azt mondta, hogy mindig elbukunk újra és újra, ez a dolgok rendje.

Szeptember 11. 21 óra

Befejeztem az összes előkészületet, hogy letegyem az érettségit. Apa adott ezer dollárt, azt mondta, ezzel elindulhatok. Nem tudom, hová megyek, és mennyi időre. Csak azt tudom, hogy már semmiben sem hiszek, és kell találnom valamit, amiben hihetek, különben magam is megszököm. Tudom, hogy vannak emberek, akik tudják a választ. Kell, hogy legyenek.

Apa azt tanácsolta, akárhová megyek is, két dologra, a rossz vízre és a kígyókra nagyon vigyázzak. Megígértem, hogy mindkettővel óvatos leszek. Megöleltük egymást, aztán ment a nyomdába holdtérképet gyártani. Remélem, nem lesz itthon, amikor elmegyek.

Úgy döntöttem, hogy nem viszem magammal a magnetofont. Nem volna kényelmes, és nem érzem a szükségét a társaságának, ha ugyan ezt jelentette számomra az elmúlt években. Mielőtt elutaznék, még megállok Marie sírjánál, hagyok neki egy levelet és a kis piramist is, amit Apriltól kaptam. Számításokat is végeztem. Mire átkelek az első óceánomon, Anya hamvainak legkönnyebb részei elérik a tengert.

Fura dolog történt múlt éjszaka. Arra ébredtem, hogy a gyűrű az ujjamon van. Ott is marad.

RÖVID SZÜNET

Itt DC beszél

Én vagyok az, Dale Cooper.

MÁSODIK RÉSZ

Első fejezet

1970. SZEPTEMBER TIZEDIKÉN DALE LETETTE MARADÉK VIZSGÁIT. TIZENEGYEDIKÉN MINDÖSSZE EGYETLEN FELVÉTELT KÉSZÍTETT, AZTÁN FELSZÁLLT EGY BUSZRA A GERMANTOWN ROADON, S HÁROM ÉVRE ELTŰNT. A KÖVETKEZŐ LEVELEK JELENTIK AZ EGYETLEN KULCSOT, MERRE JÁRHATOTT EZALATT.

1971. január 1.

Kedves Apa!

A víz rossz, kígyókat nem láttam. Jól vagyok. A Hold fényes. Nagyon szeretnék egy finom csokoládét. Remélem, jól vagy.

Szeretettel Dale

1972. január 1.

Kedves Apa!

A kígyók rosszak, a víz jó. Láttam néhány szép sziklát. Egy jó hajót keresek.

Ölel Dale

1973. január 1.

Már nem keresek.

Dale

HARMADIK RÉSZ

Első fejezet

"1973 tavaszán láttam Dale-t viszont. Épp akkor vettem egy Dodge Chargert. Világoskék kocsi volt, ezüst csíkkal az oldalán. Megállok a lámpánál, és ott áll Dale a Germantown Roadon fekete öltönyben. Rögtön láttam, hogy ez nem ugyanaz a Dale, mint aki három éve elment. Öregebbnek látszott, erősebbnek, a tekintete átható volt. Emlékszem, megkérdeztem tőle, milyen volt az útja, és csak annyit felelt: piszok jó. Nem tudom, mit látott, mit csinált, de mély nyomokat hagyott benne. Gondolom, valami olyasmi lehet, mint az autóbaleset, ami engem a papi hivatás felé fordított."

Bradley Schlurman, gyermekkori barát, lelkész

1973. április 19. 21 óra

A holdtérképüzlet leszálló ágban van. Apa egyébként, úgy tűnik, jól van. Nem próbálom megörökíteni az elmúlt három év eseményeit. Csak azt mondhatom, hogy a világ egyetlen fényes gyöngyszem, és meg sem kell próbálni megérteni. Megfigyelésem szerint a következő változások történtek, amíg távol voltam. A cipősarkak megnőttek. A türelem csökkent. A napernyő kezd kimenni a divatból. És Edgar J. Hoover halott. Nem tudom, van-e összefüggés mindezek között. Nem tudom, milyen irányt vesz az életem. Csak azt tudom, hogy ha tudod is, merre tartasz, még nem biztos, hogy azt is tudod, hol van jelenleg. Jó néhány dolog érdekel: a cirkusz, a kirakós játékok, a szex.

Május 7. 19 óra

Megcsináltam az egyetemi felvételi tesztet, hátha emellett döntök és nem a cirkusz mellett. Azt hiszem, mindkettő nagy lehetőségeket nyitna meg a számomra. Észrevettem néhány pontatlanságot a vizsga szóbeli részénél, és tudattam a vizsgáztatókkal.

Tudom, hogy éveken keresztül az volt a szándékom, hogy az FBI szolgálatába lépjek, de be kell valljam, hogy az elmúlt évek tapasztalatai megingatták a hitemet, hogy a jó valaha is legyőzheti a gonoszt. Ez nem pesszimizmus, mindössze egyszerű megfigyelés.

Május 20. 19 óra

Megkaptam az eredményeket. Azt hiszem, sokat segítettek a koncentrálási technikák, amelyeket utazásom során tanultam. 800 pontot értem el angolban és matekban is. Nem sok hasznát látom az ilyenfajta teszteknek, keveset árulnak el az egyéniségről. Sokkal valósabb képet adna, ha megkísérelnék kiüríteni az agyat. Egy ugrás egy bambusztoronyból, miközben az ember bokájához kúszónövény indáit kötik; igen, egy ilyen jó felvételi anyaggal töltené meg egyetemeinket.

Május 30. 23 óra

Úgy döntöttem, hogy munkát keresek nyárra. Összeírtam egy listát arról, mihez értek:

1. tűzrakás
2. térképolvasás
3. gyaloglás
4. késdobás
5. éneklés
6. légzéstechnikák
7. kenyérsütés
8. bűvésztrükkök
9. rizsültetés
10. kis, sötét szobában ücsörgés

Ennek bőven elégnek kell lennie ahhoz, hogy megfelelő állást találjak.

Június 10. 21 óra

Van munkám. Gödröket ások faültetéshez. Jobb nem is lehetne. Tizennyolc kitűnő gödröt ástam ma. A társam egy ötven körüli férfi, aki az alkarján lévő tetoválásból ítélve, azt hiszem, valamikor dutyiban ült. Fekete, valahonnan délről, enyhén biceg, mást nem tudok róla. Nyolc óra hosszat ástunk egymás mellett anélkül, hogy egy szót is szóltunk volna egymáshoz. Azt hiszem, sokat tanulhatok tőle.

Június 12. 20 óra

Úgy tűnik, a késdobáló tudásom megkopott. Több dollárt veszítettem, amikor fogadtam a társammal, akiről már tudom, hogy Jimnek hívják. Tízből tízszer eltalálta a célt, míg én elrontottam a tizediket. Jim szerint nem látom a célt. Megkérdeztem tőle, tanulmányozta-e a zen-buddhizmust, erre azt felelte, ő csak azt tanulmányozta, hogyan maradjon életben.

Június 18. 1 óra

Elkísértem Jimet abba a külvárosi szobába, ahol lakik. Sok helyen jártam már, de ilyet még nem láttam. A szoba kicsi volt, úgy háromszor négy méteres. Egy ágyon és egy széken kívül nem volt benne bútor. Csupasz villanykörte lógott a plafonról. De a padlótól a plafonig dugig volt papírokkal, amelyeket Jim írt tele. Azt mondja, húsz éve írja őket. Azt mondja, ez az ő emlékezete. Még soha senki nem látta, én vagyok az első. Csak, hogy valaki tudja, emlékezzen rá. Aztán még annyit mondott, hogy jó gödröket ástam délután, és jobb lesz, ha megyek, mielőtt valami zűr lenne.

A buszon hazafelé rájöttem, miért hívott el magához. De mire elkaptam egy másik buszt vissza a külvárosba, már késő volt. A tűzoltók akkor vonultak el. Jim szobája és a mellette lévők leégtek. A tűzoltók azt mondták, úgy lobbant fel az egész, mint egy fáklya. Nem sokat tehettek, azon erőlködtek, hogy ne terjedjen tovább a tűz az egész épületre. Jim testét nem találták meg, de az öreget senki nem látta kimenni az épületből. A tűzoltók szerint olyan forróság volt a sok papírtól, hogy csak a bűnügyi labor mutathatja ki a maradványokat.

De nem hiszem, hogy lesznek maradványok. Amint ott álltam, és néztem, ahogy a tűzoltók feltekerik tömlőiket, egy ember árnyékát pillantottam meg egy sikátorban az utca túloldalán. És mintha fojtott sírást hallottam volna. Arrafelé tülekedtem a tömegen keresztül, és amint közelebb értem, rájöttem, nem sírás az, hanem nevetés. A sikátort üresen találtam, hiába kerestem Jimet, hiába szólongattam. Mindössze egy frissen hegyezett ceruza volt ott a földön, ahonnan a nevetést hallottam. Egy üzenet.

Július 1. 19 óra

Egy kis vándorcirkusz visszautasította a jelentkezésemet. A tulaj azzal indokolta, hogy aki levélben kéri alkalmazását egy vándorcirkusztól, feltehetően nem az a fajta, akire szükségük van. Azt is mondta, hogy a csapból is késdobálók folynak, és mindössze egy szakállas hölgynek örülne. Így aztán elfogadtam a Haverford egyetem ajánlatát. Megjegyzem, hogy nagyon elégedetlen vagyok a szexuális életem intenzitásával, amióta visszajöttem. Gödörásás közben nem sok nővel találkozik az ember. És a csöndes meditáció iránti hajlamom sem segít, hogy könnyen kapcsolatot teremtsek a másik nemmel. Lehet, hogy nem nagy ötlet egy nem koedukált egyetemre mennem.

Július 6. 8 óra

Apa ma reggel kitalálta, hogy kirándulunk egyet, mielőtt elmennék az egyetemre. Hiába mondtam, hogy mindössze néhány kilométernyire leszek, ma reggel indulunk a Rushmore-hegyre. Ezzel vége gödörásói karrieremnek. Derék, tisztességes munka. Bár ez sem olyan, mint volt, amióta Jim eltűnt az éjszakában.

Július 9. 13 óra

Apa hosszan füstölgött, hogy Lincoln nem örülne, ha látná, hogy egy nagy gránitszobor őrzi az emlékét egy hegyoldalban és eső csöpög az orrából.

Július 9. 22 óra

A Custer State Parkban táborozunk. Apa mélyen alszik a sátorban. Rájöttem, miért akart Apa annyira idejönni. Délután az elnökök arcképénél találtam egy adjátok vissza a földet a sziúknak feliratú táblával. Éppen egy idősebb indianai párral vitatkozott, akik fejbe akarták verni a fényképezőgépükkel. Néhány percnyi kemény veszekedés után meggyőztem, hogy a tiltakozás más módját válassza, amely kevésbé fenyegeti a testi épségét. Mindig is tudtam, hogy Apa szabadgondolkodó, de ilyet korábban nem tapasztaltam nála. Kompromisszumként kerestünk egy félreeső stoptáblát, és kettéfűrészeltük. Sokkal nyugodtabbnak látszott utána. Később sokáig üldögéltünk a tábortűznél, és az etikáról beszélgettünk. Holnap elindulunk haza, majd vigyázok, hogy elkerüljük a nagyobb emlékműveket. Eddig soha nem szegtem meg Apával a törvényt, de most fura mód rettentő jólesett. Csak attól tartok, hogy most, hogy Anya nincs mellette, Apát bajba sodorhatják a hajlamai.

Július 15. 23 óra

Baj nélkül hazaértünk. Apa örül, hogy a nyomdában lehet. Ráadásul kapott egy megrendelést a Nemzeti Park Szolgálattól egy naptárra. Hát nem fura a világ?

Augusztus 21. 23 óra

Ma elmentem Haverfordba. Kihagytam az eligazító körutat, helyette leadtam a dékánnak a tanmenettel kapcsolatos észrevételeimet. Úgy tűnt, szívesen veszi, és együtt lehet működni vele. Azt hiszem, kapcsolatunk gyümölcsöző lesz. Láttam egy tüntetést is, ahol egy csomó diák kiabálta, hogy öld meg a kvékereket, öld meg a kvékereket. Olyanok voltak, mint a futballszurkolók. Közben egy másik csoport azt kiabálta, hogy öld meg Nixont. A régi iskolámban nem volt ilyen. Kaptam egy lakást a kollégiumban. Az ottani főnök úgy vélte, és persze én is, hogy az én tapasztalataimmal vezető hely illet meg. Hamarosan egy egész emeletnyi tizennyolc évesért felelek.

Szeptember 12. 10 óra

Összecsomagoltam és elindultam az új lakásba. Apától kaptam egy új magnetofont, amelyik akkora, mint egy notesz, és kazetta kell bele. Azt tanácsolta, hogy dolgozzak keményen, és senkinek ne higgyek semmit.

Szeptember 15. 6 óra

Nem hiszem, hogy az emeletemen lakó diákok többségét érdekelné a tudat magasabb szintje, hacsak nem valami vegyi anyaggal érhető el. Sok olyan növényi szert kipróbáltam, amit az úgynevezett primitív kultúrák használnak, de soha nem voltam tanúja olyan törzsi kicsapongásoknak, amilyenekre egy nagy csoport tizennyolc éves amerikai képes, ha először vannak távol az otthontól. Csöndes érvelésem süket fülekre talált. Tetőtől talpig vécépapírba tekerték magukat és azt kiabálták: nőt akarunk! Visszavonultam szobám relatív nyugalmába, és egy szerzetes írását olvastam, aki harminchét évig egyedül élt a hegyekben, hogy mélyebben megértse a világot. Amikor lejött, azt tanította, hogy egy hegy tetejéről nagyon messzire ellátni, ha nincsenek felhők. Radikális eszméiért bebörtönözték, néhány év múlva meg is halt. Ebből az időszakból csak az alábbi sorai maradtak fenn: "A börtönben nincsenek felhők."

Azt hiszem, megnézem magamnak a Bryn Mawr egyetemet, ahová lányok járnak, hátha megismerkedem gondolkodó emberi lényekkel is.

Szeptember 16. 9 óra

Ilyen macskajajt még életemben nem éreztem. Megismerkedem egy csoport Bryn Mawr-i lánynyal. Komoly beszélgetésbe merültünk, amely alatt elfogyasztottunk néhány üveg tequilát, kólás rumot, sört, bourbont és egy keveréket, amelyet az egyik lány csinált közönséges háztartási vegyszerekből. Bár a társaság kétségtelenül sokkal intelligensebb volt, mint azok a diákok, akikkel együtt lakom, váratlanul ért, hogy a nők ilyen vad lények. Legalábbis azok, akik filozófiát tanulnak. Azonkívül azt hiszem, eléggé megkedveltem egy elsős lányt, aki vagy összehasonlító irodalmat tanul, vagy jogot. Nem emlékszem a nevére, abban sem vagyok biztos, hogy megismerném, ha újra látnám. Azt hiszem, szőke volt, vagy vörös hajú. Megpróbálom megkeresni, ha lábra tudok majd állni.

Szeptember 25. 21 óra

Kijelentkeztem az órákról, amelyekre beiratkoztam, és elintéztem, hogy egyéni terv szerint tanuljak. A tanárok jók, bár némelyik túl határozatlan.

A lányt, akivel azon az estén megismerkedtem, azóta sem találom. Pedig biztos vagyok benne, hogy létezik, és nemcsak a szexuális frusztrációm által felpiszkált fantáziám eredménye.

Reggel felhívtam Apát. Minden rendben van, az üzlet jól megy, rengeteg "Börtönbe Nixonnal" posztert nyom. Hétvégén vele ebédelek.

Szeptember 26. 15 óra

Felébredtem egy álomból. Egy sötét szobában ültem. Az ajtó hasadékán jött csak be fény. Kívülről hangokat hallottam. Az egyik mintha Anyámé lett volna, a másikat nem értettem. Azt hiszem, a halál volt. Anyám megpróbált bejönni a szobába, lenyomta a kilincset. Szólított és akkor rájöttem, hogy nem Anyám, hanem Marie. - "Kérem, még nem vagyok kész." - mondta, aztán elhalkult a hangja, egyre halkabb lett, majd elhallgatott. Szeretném, ha békében nyugodna, de félek, hiába. Vajon mit tud, amit mi az élők világában nem?

Október 20. 17 óra

Ma is elmentem a Bryn Mawrba, hátha megtalálom azt a lányt, akivel biztos, hogy találkoztam. Jó egy órát ücsörögtem az előcsarnokban, és éppen hazafelé tartottam Haverfordba, amikor a sportpálya mellett fejen talált egy gyephokilabda. Vagy elveszítettem egy rövid időre az eszméletemet, vagy időutazás révén táblafestő voltam egy mexikói kisvárosban. Amikor felébredtem, egy kockás szoknyába öltözött gyönyörűséget pillantottam meg, kezében egy nagy faütővel. Azt hiszem, rögtön szerelmet vallottam, de lehet, hogy visszahuppantam a mexikói városkába és egy kutyával üvöltöztem, amelyik kiborította a festékemet. A lányt Andynak hívják, a szeme kék, a haja vörös, és úgy tűnik, nem vallottam neki szerelmet, mert bocsánatot kért, hogy kiöntötte a festékemet. Szerzett jeget a fejemre, aztán beszélgettünk egy kicsit és megbeszéltük, hogy holnap este az ismerkedési tűzrakásnál találkozunk. Aztán visszament a hokimeccshez. Olyan kecsesen mozog, mint egy táncosnő.

Október 21. 20 óra

Majd öt méter magas a máglya. Körülötte diákok, több pár is, akik egymás kezét fogva nézik a fáklyákat, amelyek majd meggyújtják a tüzet. Úgy látom, megtettek minden szükséges biztonsági intézkedést. Kicsit ideges vagyok, hogy tűz közelében találkozom egy lánnyal, ami múltam ismeretében érthető. A fáklyákat a fához érintették. Füst száll és felcsapnak a lángok. Idegességet érzek... remélem...

Október 22. 5 óra 30

A nap lágy, meleg narancsként kel föl. Látszólag nem különbözik számtalan korábbi napkeltétől, de én biztos vagyok benne, hogy még soha nem volt ilyen. Andy akkor jelent meg a tűz fénykörében, amikor az első lángok elérték a máglya tetejét. Keveset beszéltünk. Elmeséltem neki, hogyan sétáltam mezítláb a forró hamun egy távoli, idegen civilizációban. Ő meg azt, hogy az apja tűzoltó. Hosszú percekig csókolóztunk a tűz mellett. Aztán mintha csak olvasnánk egymás gondolatait, szó nélkül kiléptünk a tűz fényköréből.

Nem tudom, hol szeretkeztünk. Elrohantunk a lángok elől a sötétbe. Azt hiszem, vízcsobogást hallottam. Találtunk egy helyet, ahol néhány nagy ág árnyékolta le a holdfényt. Megcsókoltuk egymást. A ruháink mintha maguktól hullottak volna a földre. Aztán ott feküdtünk a magas fűben, amely körülölelt minket és cirógatta testünket. Teste úgy mozgott és tekergett az enyém mellett, mintha emberöltőkön keresztül együtt lettünk volna. Egy tüske fúródott a jobb fenekembe, de Andy addig nyomta, míg elállította a vérzést.

Aztán folytattuk egymás testének felderítését, amíg belé nem hatoltam. Delfinek jutottak az eszembe, amint ki-kiugrálnak az óceán vízéből, miközben összeölelkezve gurultunk. Ekkor csúsztunk a vízbe és ekkor kezdett Andy sikoltozni: "Igen! Igen! Igen!" Mindezt olyan hangerővel és meggyőződéssel, amilyent még soha nem tapasztaltam. Másra már nemigen emlékszem, csak arra, hogy úgy éreztem, már tudom, milyen érzés átlépni a hangsebesség határát.

Hosszú ideig feküdtünk még összeölelkezve az alacsony vízben, mielőtt rájöttem, hogy a víz színén tükröződő fények nem csillagok, mint hittem, hanem kis lámpák, amelyeket a Haverford és a Bryn Mawr egyetemek közös ökörsütésére gyújtottak.

Nagy nehezen megmenekültünk a testnevelés tanszék néhány kíváncsi hallgatójától, akik azt hitték, hogy valaki fuldoklik a vízparton. Gyorsan felöltöztünk, aztán Andy közölte, hogy reggel elutazik Hollandiába, gátépítést tanulni, és majd megkeres, amikor visszajön... fél év múlva. Még azt is mondta, hogy ne kísérjem ki a repülőtérre, mert a férje várja.

Még csak nem is teszek úgy, mint aki érti a világot. A nap fölkel. A nap lenyugszik. Jelenleg mindössze ennyi tűnik bizonyosnak.

November 2. 19 óra

Ma az egyik vegyészhallgató bement a dékán irodájába, és közölte, hogy csinált egy bombát, és felrobbantja vele az egész rohadt épületet dékánostól. Amilyen az én formám, egyike azoknak a diákoknak, akikkel egy kollégiumban lakom. Akkor ismertem meg közelebbről, amikor kitalálta, hogy kommunista sejteket alapít a koleszban, és lesújtanak a diákok között terjedő imperializmusra. A terv hamvába halt, mert senki sem csatlakozott hozzá.

Az elnök, aki szerette volna a rendőrség bevonása nélkül megoldani a helyzetet, behívatta a pszichológia tanszék néhány szakemberét, engem, és a kvéker közösség egy prominens tagját.

A diák követelései egyszerűek voltak. Nixon bíróság elé állítása, és egy kettes ahelyett a fa helyett, amelyet félévkor szemantikából kapott. Először a pszichológusok mentek be. A bomba kisvártatva felrobbant. A két esemény közötti pontos összefüggés még nem teljesen világos. Úgy tűnik, a következő történt.

A két tanár belépett az elnök irodájába, rávetette magát a diákra és leteperte. Ettől működésbe lépett a robbanószerkezet. A diák és a két oktató kórházban vannak.

Mindez világos példája számomra, hogy egy konfliktusban csak akkor szabad erőt alkalmaznunk, ha már minden más lehetőség csődöt mondott. Arra is jó példa, milyen veszélyes a túl sok tudás.

November 5. 23 óra

Kaptam egy lapot Hollandiából. Egy gátszakadást ábrázol. Soha nem gondoltam volna, hogy ilyen erős érzelmeket ébreszt bennem a töltésen keresztül zúduló sáros víz képe. Az én Andym nem akárki. Tudom, hogy a házassága további komplikációkat jelent a kapcsolatunkban, mégis egyre csak rá gondolok. Kezdem olyan magányosnak érezni magam, mint Marie halála után. Az alkohol enyhít rajta, de tudom, hogy ez nem megoldás. Ki kell találnom valamit, bár sejtelmem sincs, hol kezdjem. Szörnyű érzés olyasmit kívánni, amiről tudod, hogy nem lehet a tiéd.

November 7. 20 óra

Meglátogattam Apát, hátha ettől jobb kedvem lesz. Éppen egy nála sokkal fiatalabb nővel ebédelt. A nő fazekas, és agyag van a körmei alatt. Apán szandál volt. Mindössze gyanú, de szerintem együtt hálnak.

Ahelyett, hogy jobb kedvem lett volna, még sötétebb depresszióba süllyedtem. Tudom, hogy örülnöm kéne, ha Apám boldog, és örülök is. De ez még tisztábban megvilágította számomra, hogy szinte mindig is magányos voltam és az is maradok, ha nem történik valami változás.

November 7. 22 óra

Howarddal, egy geológia szakos diákkal elmegyek egy bárba, hogy felnőtt és teljesen kifejlett formákat tanulmányozzak. Howard szerint arra van szükségem, hogy a lehető legrosszabb módon lefektessenek. Sejtelmem sincs, mit tart a lehető legrosszabb módnak, de bármi jobb, mint a szobában ücsörögni.

November 7. 23 óra 30

Annak alapján ahogy az a nő kinézett, akit utoljára Howarddal láttam, jó okom van feltételezni, hogy valóban a lehető legrosszabb módon akarja lefektetni magát. Úton vagyok vissza a koleszba, egyedül, de legalább egészségesen, amit szerintem Howard hamarosan irigyelni fog.

Néhány utca óta figyelek egy férfit, akinek véleményem szerint bűnös szándékai vannak. Úgy mozog, mint egy ragadozó. Azt hiszem, nem vette észre, hogy figyelem, és amíg szükségesnek tartom, a nyomában maradok.

NÉHÁNY MÁSODPERC CSÖND

A fenébe, eltűnt...

A KÖVETKEZŐ FELJEGYZÉS PONTOS IDŐPONTJA NEM ISMERT

Te jó isten... ez nem... te jó isten... nem... nem... nem...

Második fejezet

"Nem voltam Dale-lel, amikor megtalálta a holttestet. Együtt ültünk egy bárban, és utána én egy nővel mentem el. Úgy emlékszem, Dale már hazafelé tartott, amikor követni kezdett egy férfit, akit gyanúsnak talált. Dale-nek mintha valami hatodik érzéke lett volna az ilyesmihez. Soha nem találkoztam senkivel, aki úgy olvasott volna az emberekben, mint ő.

Megrázó látvány lehetett számára. Az újságok késelésről írtak. De annak alapján, ahogyan Dale másnap reggel kinézett, azt hiszem, sokkal rosszabb lehetett. Az ügyet soha nem oldották meg, nem tartóztattak le senkit. Azt hiszem, ez mély nyomot hagyott Dale-ben."

Howard Teller, Dale kollégiumi társa

November 8. 5 óra

Egész éjszaka nem aludtam. A vértócsában fekvő fiatal nő képe lebegett előttem. A lehetőség, hogy eszembe juthat valami, ami a hatóságok segítségére lehet, arra kényszerít, hogy újra végiggondoljam a helyszínt, amennyire csak vissza tudok emlékezni rá. Nem szívesen teszem. Körülbelül 11.30-kor vesztettem szem elől a férfit, aki... várj csak, nincs bizonyítékom, hogy ő tette, ez csak feltevés.

A következő tizenöt percben abban az irányban mentem tovább, amerre ő ment. Átkutattam néhány sikátort és több utcát. Eredménytelenül. Úgy háromnegyed tizenkettő tájban feladtam, és elindultam hazafelé. Két perc sem telt el, és belebotlottam az áldozat holttestébe. Hason feküdt, ruhái egy részét letépték róla. Felsőtestén több késszúrás nyoma. Az arca összeverve.

Most már tudom, hogy amit akkor éreztem, több volt, mint rémület, vagy megdöbbenés. A gyilkos közelségét éreztem, azt, hogy rám is lecsaphatott volna. Ez nem utólagos magyarázat. A gyilkos jelenléte olyan valóságos volt, mint most a kezem remegése. Nem értem azokat a sötét erőket, amelyek ilyen brutalitást szülnek. De tudom, hogy valósak, és jelenleg is kint várakoznak. Kell találnom valakit, aki segít megérteni és felvenni ellenük a harcot. De kit?

Nem akartam mást tegnap este, mint társaságot és melegséget, amelyben oly ritkán van részem. És most még mélyebbre süllyedtem abba a magányba, amely elől menekültem.

November 20. 1 óra

Rettenetes álomból ébredtem, és Marie-t pillantottam meg az ágyam sarkán ülve. Nem álom volt, mégsem tudom meggyőzni magam, hogy valóság.

Egy szót sem szólt, bár ajkai mintha azt formálták volna: állj meg. Megkértem, hogy segítsen, és közelebb húzódtam hozzá.

Megrázta a fejét és elhúzódott.

A szoba forró. Félek, hogy begolyózom.

A KÖVETKEZŐ FELJEGYZÉS IDŐPONTJA ISMERETLEN

Ne... Zuhanok, zuhanok, ne, ne, ne érj hozzá, ne érj hozzá... Marie? Ne! Vigyázz! Zuhanok, zuhanok, ne! A talaj! A talaj! Jövök, jövök, jövök.

November 22. 15 óra

Sikoltozva ébredek egy szörnyű álomból, egy ápolónő finom keze simogatja a homlokomat. A gyengélkedőben fekszem, azt mondják, két napig önkívületben voltam. Howard talált rám. Az ágyamban sikoltoztam, olyan szörnyek gyötörtek, amelyeket most csak elképzelni tudok. Nagyon fáradt vagyok, és nem akarok mást, csak aludni... aludni.

November 22. 19 óra

Egy nővérke kedves arca jobb gyógyszer, mint a legerősebb antibiotikum. Nem tudom a nevét, de ha léteznek angyalok, ő biztosan közéjük tartozik.

November 23. 17 óra

Ismét a szobámban. Ha igaz, hogy az álmok a tudatalatti kapui, attól tartok, az én tudatalattim elég zavaros. Igaz, hogy az ember ítélőképessége kérdéses, amikor negyvenfokos lázzal fekszik, mégsem tudok szabadulni a gondolattól, hogy nem egyszerű fertőzés támadta meg a testem, hanem valamiképp a Gonosz, amely elvette annak a fiatal nőnek az életét.

Lehet, hogy a Gonosz tapintható formában is létezik, mint mondjuk egy bacilus? Tollként lebeg a légáramlatok szárnyán, átszáll életünkön és néha gyökeret ver szerencsétlen lelkekben?

Ha így van, a testemben vívott csata nem vírusos eredetű, hanem magáért a lelkemért folyik. Ez alkalommal bízom benne, hogy győzni fogok.

A gyógyulás egyik jeleként, az öntudat perceiben rájöttem, hogy a nővérek által viselt fehér szín állandó erekcióra ingerli az emeleten levő összes férfi beteget. Én sem vagyok kivétel, péniszem testem bármely egyéb részétől jövő inger nélkül reagált. A nővérek mindezt természetesnek veszik, s valahogy úgy tekintenek rá, mint a gyógyulás jeleit sugárzó rádióantennákra.

December 15. 21 óra

Végre találtam valakit, akit igazán tanáromnak nevezhetek. Amióta csak itt vagyok az egyetemen, még nem mondtam el ezt senkiről. Nyitott, befogadóképes, költő, tudós és íjász és nő. Azt tanácsolta, keressek magamnak valami sportot, ami legalább olyan kihívás a testemnek, mint amilyennek a szellememet teszem ki, hogy a kettő együtt dolgozzon. Azt is javasolta, hogy kevesebbet gondoljak a halálra, többet az életre.

December 25. 19 óra

Hazamentem karácsonyra. Apa fazekas barátnője, Charlotte libát sütött és csinált nekem egy padlizsán formájú kávéscsészét.

December 27. 23 óra

Úgy határoztam, hogy bölcsen használom fel az itthoni szabadidőt. Megpróbálom kikutatni az emberi test lehetőségeinek határait. Néhány dolog bosszant.

Az első az alvás. Nagyjából fele életünket átszunyókáljuk. A fizikai pihenés és az álom nyilvánvaló áldásait leszámítva elfogadhatatlannak tartom, hogy ezekért az előnyökért ilyen sok idővel kell fizetni.

Ezért két dolgot kell meghatároznom. Azt az időtartamot, amelyen belül a testem hatékonyan működik alvás nélkül és a minimális alvásmennyiséget, amely biztosítja a szervezet magas szintű működését. Mostantól óránkénti bejegyzések következnek.

December 28. 0 óra

Jól érzem magam. Szellemi kapacitás magas szinten. Motorikus képességek nem csökkentek.

1 óra

Már látom, mi a legnagyobb probléma: hogy nem vehetek kávét magamhoz. Bármilyen serkentőt fogyasztok, a kísérlet hatástalan, ezért a tudományos pontosság oltárán feláldozom a kávéfogyasztást. Nem volt még nagyobb áldozat a tudomány nevében. De jól érzem magam, és ugyanúgy meg tudok keverni mindkét kézzel egy pakli kártyát, mint máskor.

2 óra

Jó erőben, éberen.

3 óra

Mi a fene történhetett Ronald Colmannel? És hogy is hívták az ötödik Marx testvért? Jó erőben. Agyműködés magas szinten.

4 óra

A God* visszafele olvasva dog. Azt hiszem, a televízió ugyanúgy kiüríti az agyat, mint egy forgó tibeti imakerék. Ötven fekvőtámaszt csináltam meg hatvan másodperc alatt. Leszámítva, hogy leragad a szemem, tipp-topp.

* Isten és kutya (angol)

5 óra

A nap első kékes fényei megjelennek keleten. A tévében épp most énekelte egy kvartett a himnuszt. Nem okozott nehézséget velük énekelni, egyetlen szót sem felejtettem ki.

6 óra

Napkelte. Minden rendben.

7 óra

Most, hogy a nap felkelt, erősebbnek érzem magam. Meggyőződésem, hogy fölösleges annyi időt ágyban tölteni, mint amennyit töltünk. Továbbá meggyőződésem az is, hogy a sonkát és a mogyoróvajat méltánytalanul hanyagolják el, mint együtt fogyasztható ételt.

8 óra

Apa kocsijának volánjánál. Nem veszem észre, hogy vezetési tudásom bármit is csökkent volna, szemben a köröttem vezető többi emberével.

9 óra

A tudományos világ elhanyagolta a modern fánk formatervezési tökéletességét. Egy tökéletes környi légpárnás tészta egy-egy másik körül, közte semmi. Kevés dolog érte el századunkban tartalomnak és formának ilyen egységét. Azt is meg kell jegyeznem, hogy piszok jó ízű.

10 óra

Éber, erős, fitt vagyok. Kezdem azt hinni, hogy az alvás szerepét túlbecsülik.

11 óra

Azt hittem, rejtőzik valaki a szekrényemben, de a nyomozás eredménytelen volt. Azt hiszem, akkor surranhatott be az ablakon, amikor éppen fejen álltam.

12 óra

Még mindig problémák nélkül. Úgy tűnik, a hangok, amelyeket a szekrényből hallottam, nem idegen hangok voltak. Az én éneklésem visszhangzott fejenállás közben.

13 óra

Mi a fene történhetett Ronald Colmannel?

14 óra

Most tapasztalom első látható jelét motorikus képességeim romlásának. Megpróbáltam egy kötelet egy dinnye köré csomózni és fellógatni a plafonra. A csomó kicsúszott és a dinnye az ágytámlára esett. Örömmel tapasztalom viszont, hogy szellemi kapacitásom nem csökkent.

15 óra

Figyelemre méltó, hogy az alvás nem befolyásolja a szexuális vágyat. Mindössze tizenhét másodpercig néztem Miss Decembert, és a péniszem mereven áll.

16 óra

Azt hiszem, hibát követtem el. Nem kellett volna egyetemre mennem. Úgy döntöttem, pásztor leszek és kecskenyájakat fogok terelgetni.

17 óra

Nem vagyok biztos benne, de úgy érzem, életem utolsó óráját kölcsönvette valaki, aki az állattenyésztésből él.

18 óra

Sötétedik. Testileg, szellemileg jó erőben vagyok. Ellenőriztem az összes szekrényt, nem rejtőztek-e el bennük kis emberkék.

19 óra

Egy görögdinnyét találtam az ágytámlán. Apa azt mondja, aggódik értem. Mondtam, hogy ne aggódjon, Dale csak egy kis kísérletet végez, és hamarosan végez vele.

20 óra

Soha nem szerettem a Dale nevet. Mindig is azt szerettem volna, ha apacs indiánnak születek, és Tíz Husángnak hívnak. Magam sem tudom, miért.

21 óra

Nyolcvanhárom csillagot számoltam meg az égen, mielőtt ugrálni kezdtek és elbújtak a hold mögé. Még három óra és bebizonyítottam, hogy az alvás lényegi része a komplett és kiegyensúlyozott életnek, ha gondosan bezárunk minden szekrényt.

22 óra

Rajzoltam egy önarcképet magamról. Úgy látom, vonalvezetésem bátor és biztos. Rajzom az én olyan mélységeibe hatol, amelyeket csak most kezdek megérteni.

23 óra

Kilencvenkilenc sörösdoboz a falon, kilencvenkilenc sörösdoboz. Sörösdobok. Mit dobok? És hová? Nem szeretem a nagy, szárnyas bogarakat.

December 29. 0 óra

Immár negyvennyolc órát töltöttem el alvás nélkül. Az agyam tiszta. Meggyőződésem, hogy Lee Harvey Oswald nem egyedül cselekedett Dallasban. Szentül hiszem, hogy ha egy férfi esernyővel kezében áll egy füves buckán, az esernyőben fegyver van elrejtve. Ezen a kései órán az is megvilágosodott számomra, hogy Marilyn és az elnök halála összefüggenek. Most, hogy befejezem a kísérletemet, tökéletesen ura vagyok képességeimnek. Az emberek nagyon is túlbecsülik az alvás szerepét. Itt Tíz Husáng beszél.

December 30. 15 óra

Lehallgattam a tegnapi felvételeimet. Önmagukért beszélnek. Az alvásmegvonás negyvennegyedik órájában már kezdtem közveszélyes lenni. Az is feltűnt, hogy amikor itthagytam a tudatos világot és álomba szenderültem, olyan élénk és hihetetlen álmok töltötték meg tudatalattimat, amilyeneket még soha nem tapasztaltam. A legtöbbjükre nem emlékszem, de amikor felébredtem, a görögdinnyét már megettem, és a magvak a párnába voltak gyömöszölve.

1974. január 8. 1 óra

Újra elkezdődtek az előadások. Továbbra is célom, hogy jobban megértsem a test és szellem különböző funkcióit, ezért beiratkoztam egy téli sporttúrára. Egy tesztet akarok elvégezni, amely kimutatja az agy hatását a fizikai aktivitásra. Azt hiszem, megtaláltam hozzá a tökéletes szerepet.

Január 10. 11 óra

Fernwood síközpont. A síugrósánc tízméteres. Hacsak néhány rövid másodpercig is, de szállni akarok, mint egy sólyom. Befejeztem az összes ugrás előtti gyakorlatot. Egy órát ugráltam a dobbantóról minden baj nélkül. Lars, az oktató biztosított, hogy csak rajtam múlik, baj nélkül érek-e talajt. Minden sikeres ugrás legfontosabb része, hogy urai maradjunk a gondolatainknak. Megkezdem a hosszú mászást a sánc tetejére. Harcot kell vívnom az agyammal, nehogy pánikba essem.

Január 10. 11 óra 15

Lenézek a sánc tetejéről, és olyan lelki béke száll meg, amilyet még soha nem éreztem. Elképzelem az egész ugrást. A hosszú, kecses lesiklást a sáncon, ahogyan elrúgom magam, amikor a sílécek a sánc végéhez érnek. Aztán a lágy, virágsziromszerű leérkezést. Készen állok. Testem és agyam eggyé váltak.

Január 10. 15 óra

Az embert nem repülésre teremtették. Felépítésünkben elég kevés olyan elem található, amelyről bárkinek is a repülés jutna eszébe. Aztán hiszem, a testem és az agyam egysége megszűnt abban a pillanatban, amikor a lécek elhagyták a sáncot. Technikailag elmondható, hogy repültem, és valóban egy pillanatig semmihez nem hasonlítható szabadságot éreztem. De nem hiszem, hogy bárki is oly módon akarna elugrani egy sísáncról, ahogyan fejest ugrik egy medencébe. Nem úgy érkeztem le, mint egy virágszirom. Bár még mindig nem világos számomra, hogyan értem talajt, arra halványan emlékszem, hogy háromszor is a földhöz verődtem. A magnóm, amelyet a hátizsákomba tettem, szintén túlélte az esést. A sílécekért viszont hatvan dollárral tartozom Larsnek.

Kísérleteimet a jövőben ezentúl a talajon folytatom, és a levegőt hagyom a madaraknak, meg a norvégoknak.

Január 15. 18 óra

Andy megjött Hollandiából, és a testnedvek iránti érdeklődése erősebb, mint valaha.

Január 17. 21 óra

Épp most beszéltem Andyvel. A férje beleszeretett Hollandiába, úgy döntött, ott marad gátakat építeni. Andy szerint nem is látja viszont, amíg legalább száz négyzetkilométert el nem hódított a tengertől. Aztán kaptam tőle egy kis Kámaszutra könyvet. Azt hiszem, alakulnak a dolgok.

Január 20. 19 óra

Úgy döntöttem, újabb kísérlettel próbálom megkeresni test és szellem teljesítőképességének határát. Andy beleegyezett, hogy segít. Azt hiszem, tudása és tapasztalata nagy hasznot hajt majd. Kivettünk egy városszéli hotelszobát, hogy ott végezzük el a kísérletet.

Január 21. 1 óra

A kísérlet első fázisán túl vagyunk. Jelenleg semmi nem támasztja alá azt a hitet, hogy jóból is megárt a sok. Az állás jelenleg Andy kilenc, én öt. Négy kínai tálat rendeltünk, hogy erőre kapjunk. Remélem, előbb-utóbb behozom Andyt.

Január 21. 3 óra

Andy tizenkettő kilencre vezet. Test és szellem egyaránt jól működik a citromos csirke után.

Január 21. 4 óra

Állás: Andy tizennégy, Dale tizenhárom.

Január 21. 6 óra

Az állás keleti zónaidő szerint nagyjából öt óra egy perckor egyenlítődött. Kevés esélyem lett volna az utazásaim során megtanult koncentrációs technikák nélkül. Gyanítom, hogy annak a rózsaolajnak is lehetett valami köze hozzá, amelyet Andy vett elő. Jelenleg nem vagyok biztos benne, hogy a következő bejelentkezési időpontban mozgásképes leszek.

Január 30. 19 óra

Tudom, hogy a cserkésztörvény nem helyesli a házasság előtti nemi életet. Azonban úgy vélem, hogy a törvény megalkotója nem vette számításba a szükséget, hogy kiterjesszük az emberi szexualitás határait és merítsünk belőle, ahogy egy pisztránggal teli patakban halásznak.

Február 10. 8 óra

Azt hiszem, a múlt éjjel rekordmennyiségű pisztrángot fogtam.

Február 13. 23 óra

Andyt épp most értesítették, hogy a férjét baleset érte, amikor egy gát átszakadt. Andy visszamegy Hollandiába, hogy ápolja. Azt is mondta még, hogy kapcsolatunkban a szerelem a változó, és sok szerencsét kívánt a további viszonyaimhoz. Mind érzelmileg, mint szemantikailag meglepetésként ért az újság. Azt hiszem, ezt nevezik pofáraesésnek.

Február 15. 1 óra

Az időjárás-jelentés szerint Hollandiában hatalmas esőzés van. Remélem, Andy férje nehezen fog úszni gipsszel a lábán.

Február 17. 22 óra

A tudományos témákat jóval kevésbé tartom vonzónak, mint a szexet, főleg most, hogy nincs benne részem.

Február 28. 3 óra

Úgy döntöttem, hogy antropológiából, jogból és pszichológiából fogok vizsgázni. Lehet, hogy művészettörténetet is tanulok majd, mégpedig a Bryn Mawrban, mert a Haverfordba a kvékerek nem engednek be meztelen modellt.

Március 10. 11 óra

New Yorkba megyek, hogy a magas épületeknek a törzsi struktúrára gyakorolt hatását tanulmányozzam. Feltételezésem szerint a társadalom korhadásának egyik oka, hogy az emberek immár nem vízszintes, hanem függőleges helyeken élnek.

Március 10. 15 óra

New York. A világ legnagyobb városa. A zöld ligetben, a Central Parkban kezdek, aztán eljutok az üveg és beton erődökig, ahol a polgárok éjszakai menedéket lelnek.

Március 10. 17 óra

Sötétség hull a tájra. A park békés, nyugodt sziget az élet viharában.

Március 10. 18 óra

Kiűzött a parkból egy botokkal, csövekkel felfegyverzett banda. Egy fényes üvegtorony bejáratában találtam menedéket. Ez a váratlan fejlemény új megvilágításba helyezi a magas üvegépítményeket.

Március 10. 19 óra

A parktól délre haladok a város központjában. Semmi fenyegetőt nem éreztem, amióta elhagytam a parkot. Lehet, hogy a park személyesíti meg a bennünk rejlő primitív bestiát? Cserkésztapasztalataim is megerősítik, hogy a modern ember elveszti önkontrollját, amikor primitív körülmények közé kerül. Kezdem azt hinni, hogy a köröttem látható ellenőrzött káosz sokkal rendezettebb, mint a szabadjára engedett természet.

Március 10. 21 óra

Eltűnt a pénztárcám. Nem tudom, hol vagyok. Azt hiszem, a nyomomban van egy meghatározatlan létszámú csoport, amely fizikailag bántalmazni akar. Nem sokkal azután támadtak meg, hogy hot dogot vettem egy utcai árustól. A magnót sikerült megmentenem, de biztos vagyok benne, hogy a nyomomban vannak. Kisebb seb van a fejemen, eredménye némi vérveszteség mellett honvágy. Miért nem talál az ember soha egy rendőrt, amikor szüksége volna rá? Nem állhatok meg.

Március 10. 23 óra

Egy nőnél találtam menedéket, aki olyan művészfélének tűnik. Minden fekete. A falak, a festmények, a ruhái, a hűtőszekrény.

Március 11. 12 óra

Itt akartam maradni napkeltéig, de felbukkant Lazer (így hívják a nőt) szeretője, és nagyon megdühödött, hogy a babája összeállt egy másik művésszel. Megpróbáltam elmagyarázni neki, hogy nem festő vagyok, mire megvádolt, hogy performance-okat csinálok, és nekem támadt egy festőállvánnyal. Sikerült kitérnem előle, de világossá vált, hogy ideje továbbállnom. Jelenleg rendőrt keresek. Amellett eltévedtem, és azt hiszem, a civilizáció jelenlegi formájában halálra van ítélve.

Március 11. 1 óra 30

Valami utcai ünnepségfélébe csöppentem. Több száz ember énekel, táblákat lóbál. Itt már rendőr is van. Megpróbáltatásaimnak vége.

Március 11. 2 óra

Nem árt feljegyezni, hogy látszatra nincs sok különbség egy utcai ünnepség és egy tüntetés között. Azonban mindenkinek azt tanácsolhatom, hogy mielőtt egy lovas rendőrhöz fordulna segítségért, győződjön meg a körülötte lévők szándékáról.

Alig hagyta el a számat a szó, hogy "kiraboltak", egy egész csoport további lovas rendőr vágtatott felém minden segítő szándék nélkül.

Jelenleg egy nagy cellában ülök, körülöttem szandálos, szakállas tüntetők tömege, akik egyáltalán nem fogadták szívesen a lovas rendőrök rohamát. Annak alapján, ahogy felém pillantgatnak, van egy halvány érzésem, hogy nem tekintenek maguk közé valónak. De legalább biztonságban vagyok, és remélem, hogy amikor felveszik az adatokat, mindent megmagyarázhatok. A bíró, aki elé kerültem, azt tanácsolta, menjek vissza Philadelphiába, és felejtsem el New Yorkot. Jó tanácsnak tűnik. Arra a következtetésre jutottam, hogy reménytelen vállalkozás ennek a városnak az utcáin megérteni bármit is az emberi viselkedésből.

Néhány gondolat a rács mögött töltött órákról. Soha nem tapasztaltam ennyi bajtársiasságot, mint most. Miután sikerült cellatársaimat meggyőznöm, hogy nem besúgó vagyok, kellemesen töltöttük az időt, népdalokat énekeltünk, jógáztunk és a kormány elsöprését tervezgettük. Ebben vitába szálltam velük, mondván, hogy túlzó a cél, hiszen még az sem sikerült, hogy megszerezzék azt a kis kávéházat Chelsea-ben, amiért tüntettek.

Harmadik fejezet

"Dale-t akkor ismertem meg, amikor jelentkezett a Vizuális Információ-órámra. A tantárgy a vizuális információk megszerzésével, tárolásával és feldolgozásával foglalkozik. Soha nem volt még tanítványom, akinek olyan nyers vizuális tehetsége lett volna, mint neki.

Utána fölvette a Gondolkodás, az Én agyam, a Te agyad, és a Miért felejtünk? órákat. Biztos vagyok benne, hogy kitűnő pszichológus lett volna belőle, ha nem szegődik el a kórházba.

Innen logikus lépés lett volna egy hosszú és briliáns tudósi karrier. De valami megragadta a figyelmét, ami az életét örökre megváltoztatta."

Margaret Hastings, egyetemi oktató

Március 15. 19 óra

Beköltöztem a megyei kórházba. Részt veszek egy tanulmányban, amelyben megbomlott agyú embereket vizsgálnak. Kitűnő lehetőségnek tartom, hogy mélyebben megismerjem azoknak a gondolatait, akik lidércnyomásos álmok között élnek. Holnap kezdünk.

Március 16. 10 óra

Habozva állok a kórházépület előtt. Anyám halála jár az eszemben. Mit találok odabenn? Mit keresek valójában? Igaz volna, hogy vonzódunk ahhoz a dologhoz, amely megrémiszt és megzavar minket? Izgatott vagyok. Ha igaz, amit az előbb mondtam, nem a kórházépületre nézek. Mélység szélén állok.

Március 16. 12 óra

Találkoztam Perkins doktorral, a kísérlet vezetőjével. Komoly és céltudatos embernek tűnik. Szereti a cukorkát. Az első beteg, akit megvizsgálunk, egy volt postás, aki egyszer csak azt kezdte hinni, hogy levelestáskája teli van segítségért könyörgő testetlen hangokkal. Egy híd alatt találtak rá; iszapot és köveket gyömöszölt a fülébe, hogy elhallgattassa a hangokat. Allennek nevezem; természetesen valamennyi nevet megváltoztattunk a szerencsétlenek védelmében.

Március 16. 14 óra

Egy órát töltöttem Allennel. Látszólag ugyanolyan normális, mint bárki más. Az viszont nagyon felzaklatta, amikor az egyik asszisztens az irányítószámokról kérdezte. Az asztal széléhez verdeste a fejét, hogy elhallgattassa a hangokat. Negyvenhárom éves, nős, két gyereke van. Élete nem sok fogódzót kínál, mi okozhatta a változást az agyában.

Március 16. 16 óra

Találkoztam a vizsgálat második alanyával. Határozottan gyönyörűnek mondható, tizenkilenc éves diáklány. Azt hiszi, hogy megszállta az ördög. Ha igaz a sejtelmem, hogy a Gonosz létező, megfogható erőként van jelen a Földön, akkor ez a szegény teremtés az ő áldozata.

Március 17. 10 óra

Megpróbálom elnyerni az alany - akit Bettynek fogok nevezni - bizalmát.

Március 17. 12 óra

Az elmúlt két órát Bettyvel töltöttem. Megmutatta a sebeit, és elmondta, hogyan fog elégni a világ. Úgy látom, elfogad, bár bosszúálló angyalnak hisz, aki azért jött a Földre, hogy őt elpusztítsa.

Március 17. 13 óra

Ettünk egy kis süteményt Bettyvel. Nagyon élvezte.

Március 17. 15 óra

Mára végeztem Bettyvel. Minden rendben.

Március 18. 1 óra

Felhívott Perkins doktor, hogy azonnal menjek be a kórházba. Amikor beértem, megtudtam, hogy Betty valahonnan szerzett egy kést, és az egyik ápoló nyakának szorítja. Velem akar beszélni, és az orvosok szerint is az volna a legjobb, ha megpróbálnám megnyugtatni. Most lépek be a szobájába. A tenyerem izzad. Nem vagyok biztos, hogy alkalmas vagyok erre. Fegyveres rendőrök állnak készenlétben.

Március 18. 1 óra 10

Lövések dördültek, lövések dördültek. Kettő ... talán három, vagy mégis kettő?

Március 18. 1 óra 20

Nem világos, mi történt. Betty megsebesült. Az ápolónak nem esett baja. Miközben a hordágyat kivitték, Betty azt mondta: "Szabad vagyok." Nem tudom, hogy értette.

Március 18. 14 óra

Az elme a legismeretlenebb határvidék. Hát nem furcsa, hogy annyi technikai csodára képesek vagyunk, és mégsem tudunk behatolni a saját agyunkba? Betty belehalt a sebeibe. Erre gondolt, amikor azt mondta, szabad vagyok? Ugyanazt érezte eddig, mint én, amikor megtaláltam a meggyilkolt nőt? Létezik a szörnyeteg? Nem tudom. És ha létezik, hogyan harcoljak ellene?

Március 29. 16 óra

Megpróbálok a tanulmányaimra koncentrálni. Az eredményeim jók. A közérzetem jó. Megpróbáltam meghatározni a betegséget, amely megtámadta Bettyt, de nem találtam kielégítő magyarázatot. Lehet, hogy ez a legnagyobb rejtély, amellyel életemben találkoztam?

Howard hívott, hogy menjek vele egy rockkoncertre. Mivel még sohasem voltam, gondoltam, élek a lehetőséggel. Van egy olyan gyanúm, hogy Howard kémiai úton szeretne hatni az agyára. Megjegyzem továbbá, hogy véleményem szerint Nixon elnök hazudik, és ha így folytatja, még a végén bíróság elé állítják.

Március 30. 2 óra

Beszéd közben a tükörbe nézek, hogy lássam, mozog-e a szám. A hallásom elvesztettem. Azt hiszem, Howardnak testen kívüli élménye volt, legalábbis ezt a benyomást keltette hazafelé.

Április 4. 13 óra

Két dologban egyre bizonyosabb vagyok. Az egyik a jó létezése. A másik a gonoszé. Egész életünket ez a két erő befolyásolja. Csak az a kérdés, hogyan fogadja az ember ezt a két ellentétes hatalmat. A gonosszal, úgy látom, nincs ilyen probléma. De a jó, illetve megjelenési formája sokkal nehezebben megfogható.

Április 6. 14 óra

Tavasz ... nincs, ami jobban esne a léleknek, mint a virágzó fák látványa. A lágy szellőben szoknya lebbenése. A szerelem illata. Rettenetesen kanos vagyok. A jó keresése a hormonok rombolásával egybekötve rettenetes erő. Nagyon szeretnék kéz a kézben sétálni egy gyönyörű lánnyal, akivel szeretjük egymást. Leheveredni a fűbe, és úgy beszélgetni a mindennapos dolgokról, mintha csak velünk történnének meg. A gyertyafényes asztalon át belepillantani egy szempárba, amely érzelmet tükröz. Az Andyval töltött percekre gondolok, és nem tudok szabadulni az érzéstől, hogy nem ilyenek lettek volna, ha igazán szeretjük egymást. Másfelől végsőkig szenvedélyesek voltak, és csodálatos lehetőséget biztosítottak valakinek, aki nem büszkélkedhetett túl sok tapasztalattal.

Április 15. 23 óra

Howard, úgy tűnik, megtalálta a szerelmét. Délutánonként átadom neki a szobámat, hogy mézesheteit élhesse. Ezalatt óriási mennyiségű kávét iszom, és átlagos emberekről olvasok, akiknek elment az eszük.

Május 1. 12 óra

Az egyházak nem értik a pogány tavaszrítusok logikáját. Ma május elsejei ünnepség volt a Bryn Mawrban. Felkoszorúzott lányok táncoltak boldogan színes zászlókkal díszített magas rudak körül az újjászületést ünnepelve.

A párok olyan természetesen jöttek össze, mint az erdő állatai. A tánc egyre intenzívebb lett. Valaki dobolni és énekelni kezdett. Egyre többen dobálták le ruháikat azt kiabálva, hogy szabadok. Megjelent a rendőrség, aztán meggondolta magát. Bár nem találtam különösen meggyőzőnek az érveiket, hamarosan csatlakoztam a táncolókhoz.

Még soha nem táncoltam meztelenül egy csomó idegennel. El kell ismernem, hogy az ilyesmi a szégyenlős és visszahúzódó embereknél megtörheti a jeget. Találkoztam néhány szép nővel, akik filctollal a combomra írták a telefonszámukat. Fura, de nem tudok visszaemlékezni, hogyan néztek ki meztelenül. Hová néztem? Emlékszem egy-egy mellre, egy térdre, egy lábra, egy vállra, egy nyakra. De az egész valahogy nem áll össze egy testté.

Május 18. 9 óra

Részt vehetek egy boncoláson a helyi orvosi egyetemen. Óriási. Máris rohanok.

Május 18. 11 óra

A műtő feletti erkélyen ülök néhány orvostanhallgatóval. Egy harminc körüli férfi holttestére pillantunk le. A halál oka nem látható.

Most egy hosszú vágással, amely a mellcsonttól halad az ágyék felé, felnyitják a testet. A boncmester most elővesz valami kerti ollószerűt, átvágja a mellcsontot; a hang eléggé hasonlít ahhoz, mint amikor homárt nyit föl az ember. Az egyik diák elájult... vérzik, szorítsd el a vágást... nem, nem orvos vagyok, de úgy tűnik, te sem leszel az, ha így folytatod.

Május 18. 11 óra 32

A boncolás folytatódik. Az orvos kinyitotta, majd visszahajtotta testet. Varázslatos, enyhén visszataszító látványt villantott föl. A gép, amit mi emberi testnek hívunk, színes, lágy anyagok kavargásából áll.

Az orvos most a fejhez lép. Kis elektromos fűrésszel körívesen, a fölött belevág a koponyába. Enyhe csontszag érződik. Tessék. Most felemeli a koponya tetejét, mint egy kupakot. Úgy ül az agy a helyén, mint egy tojás a héjában. A két félteke körül szövetek kavarognak. Milyen titkokat hordozhatnak? Mitől zseniális az egyik agy, mitől őrült a másik, mi ajándékozza nekünk az életet vagy a halált? Még soha nem láttam hasonlót.

Május 20. 3 óra

Idegen férfi álldogál az épület előtt és az ablakomat nézi. Mintha kékre volna festve. Mit akarhat?

Május 20. 3.30

Alapos kutatással sem bukkantam a kék férfi nyomára, és semmi bizonyítékom, hogy egyáltalán itt járt. Vajon miért?

Május 30. 16 óra

Közeledik a tanév vége, mindjárt itt a nyár. Apa összeházasodik a fazekasnővel. Las Vegasban lesz az esküvő, engem hívott tanúnak. Ki nem hagynám.

A kollégiumban ma pályaválasztási nap van. A Békehadtest és az FBI szórólapjait vettem el.

Június 12. 22 óra

Las Vegas. Az esküvő holnap lesz a kis vörös kápolnában. Apa és Charlotte valami show-műsoron vannak, aminek az a címe, hogy Pucéran a jégen. Apa engem is szeretett elvinni a jégrevübe, amikor kicsi voltam, úgyhogy ki nem hagyná.

Azt hiszem, kipróbálom a számtalan játéklehetőség egyikét. Jól jöhet a kiképzés, amelyben Al bácsi részesített, amikor kicsi voltam.

Június 13. 1 óra

Valami okból a kaszinó vezetője felkért, hogy többé ne látogassam az intézményt. Mintha csalásnak vélnék a kártyaszámlálás technikáját, hiába mondtam nekik, hogy mindössze a matematika egy formája.

A kétezer dollárt, amit nyertem, Apának és Charlotte-nak adom nászajándékul.

Június 13. 13 óra

A kis vörös kápolna. Az épületet kövek és műfű veszi körül. Egy fiatal terhes nő és egy tengerész esküvője volt előttünk. A fickó mindkét keze gipszben volt.

A szertartást L. B. Johnson tiszteletes végezte. Nagydarab felesége ötven centet kért minden Polaroid felvételért, amelyet a boldog párról készített. Apa hármat kapott. Kifizettem a szertartást, és odaadtam a borravalót L. B.-nek az orgonazene-lemezért. A boldog pár elutazott Renóba, ahol néhány napig vörös agyagot ásnak és szerencsejátékot játszanak.

Azt hiszem, a nap hátralévő részét a Hoover-gátnál töltöm.

Június 13. 15 óra

J. Edgar Hoover büszke lenne, ha látná, hogy egy ilyen hatalmas, rendíthetetlen építmény kapta a nevét, mint ez a gát, amely ennek a fenséges folyónak a sodrását tartja vissza.

Június 15. 23 óra

Ismét Haverfordban. Egy csomó fakultatív tárgyat vettem föl a nyárra, így hamarabb végezhetek. Érdekesség: újra láttam a kék embert az ablakom előtt a múlt éjszaka.

Július 1. 3 óra

Arra az érzésre ébredtem az éjszaka közepén, hogy rettenetes nagy veszteség ért. Nem vagyok biztos benne, de lehet, hogy azért, mert apáék fazekasműhellyé alakították át a régi gyerekszobámat.

Július 5. 12 óra

Szinte elviselhetetlen elszigeteltségérzés tört rám az este. Nem tudom kiverni a fejemből, hogy ezen a napon néztük Marie-vel a tűzijátékot. A rakéták durranása a fejem fölött csak növeli bennem az érzést, hogy egy magányos lélek örökké nyugtalan marad. Még egy nagy pite és egy csésze kávé a közeli falatozóban sem enyhítette szomorúságomat. A tanulás sem segít. Változásra van szükségem.

Július 10. 5 óra

Egy kis barlangban vagyok egy folyócska mellett az állam északi részében. Vagy tizenkét órája ülök mozdulatlanul, átadva magam az agytisztító technikáknak. A barlang mélyéből mélyvörös szemek figyelnek órák óta. Nem tudom, miféle teremtmény lehet. Az agyam tiszta a hosszú, mély meditációtól. Erősen érzem, hogy már jártam ebben a barlangban. Állati bőrökben kucorogtam a tűz előtt, és egy kis kecskét sütöttem. A vörös szem egy hatalmas denevér lehet.

Július 12. 7 óra

Igazam volt, egy nagy denevér. Mondjak inkább óriásdenevért? Visszaindultam a városba.

Augusztus 1. 14 óra

Az összes Nixon-jelvényemet elküldtem a Fehér Házba.

Augusztus 15. 9 óra

Tekintve, hogy a kormányzatban a szándék sincs meg, hogy tisztességes és tiszteletre méltó módon működjön, afelé hajlok, hogy a magánszektorban ténykedjek majd. Ezzel szemben sejtelmem sincs, kivel beszéljek, és hogyan találjam meg a magánszektort.

Augusztus 30. 14 óra

Apa felhívott, hogy kistestvérem lesz. Meg vagyok döbbenve.

Szeptember 10. 21 óra

Apa ma telefonált, hogy mégsem lesz kistestvérem. Kiderült, hogy impotens. Azt mondta, hogy visszakaphatom a régi szobámat, de magamnak kell kitakarítanom az agyagot.

Charlotte lelépett egy fotóssal. Azt mondta, Apáról fogja elnevezni a gyereket. Holnap átmegyek, megnézem, hogyan viseli Apa a veszteséget. A telefonban azt mondta, jól van, és hogy azt a rohadék kávéscsészét, amelyet Charlotte csinált, hajítsam ki az ablakon. Azt hiszem, időre van szüksége.

Szeptember 11. 22 óra

Apával vagyok. Amennyire vissza tudok rá emlékezni, déltájban kezdtünk el inni. Sokkal boldogabbnak tűnik, amióta a pia kiütötte. Az viszont biztos, hogy én mindjárt kidobom a taccsot.

A KÖVETKEZŐ KILENC HÓNAPBAN KÉSZÜLT FELVÉTELEK ELÉGTEK, AMIKOR EGY ELEKTROMOS TAKARÓ ZÁRLATOT KAPOTT.

1975. június 9. 8 óra

Kis elektromos zavar volt. Elégtek az előző kilenc hónap felvételei, két pár cipő, egy öltöny, négy nyakkendő és egy kötél. Különben minden rendben. Megpróbálom a lehető legrövidebben összefoglalni a kiesett időt.

Apa sokkal jobban van. Charlotte fiút szült, pont aznap, amikor kimondták a válást. Én többnyire jól éreztem magam ezalatt, kivéve öt napot márciusban, amikor megint rám jött a búskomorság, hogy nem találom azt a nőt, akivel le akarom élni az életemet.

Nagyon bánt, hogy az a szalag is odaveszett, amelyet Howard és a barátnője készített szeretkezés közben, mialatt Nixon magyarázta rádióban, miért mond le. Ezt a történelmi pillanatot szerettem volna megőrizni a gyűjteményemben.

Június 20. 9 óra

Megpróbálom kideríteni, mennyi ideig képes az egyén szervezete normálisan működni anélkül, hogy vizelne, miközben rendes mennyiségű folyadékot fogyaszt. Mindjárt megiszom fél liter forró kávét.

10 óra

Minden rendben. Még fél liter kávé.

11 óra

Semmi változás. Újabb fél liter.

12 óra

A középkori költészetórán enyhe telítettséget éreztem. Az újabb fél litert vonakodva ittam meg.

13 óra

Nehezen koncentráltam a pszichológiaórán a stressz és a betegségek összefüggésére. A következő órában kihagyom az ivást.

14 óra

Úgy tűnik, egy fennsíkra értem.

15 óra

Azt hiszem, láttam a hegytetőt, és most lefelé száguldok a lejtőn.

17 óra

Bárhová megyek, vízcsapokat látok.

18 óra

Megpróbálok még egy órát.

19 óra

Furcsa mód sokkal jobban érzem magam. Elfogyasztottam egy nagy pohár tejet.

19.08

Azt hiszem, bajban vagyok.

19.10

Legalább két percig vizeltem. Nyugodtan állíthatom, hogy rövid életem legkéjesebb két perce volt. Ha nem lett volna az a fájdalmas tíz óra előtte, nyugodtan javasolnám mint a szexpótlékot.

Július 1. 18 óra

Azt hiszem, elkapkodtam a dolgot, amikor a vizelést javasoltam szex helyett. Megismertem egy lányt a Bryn Mawrból, aki többet tud a kávéról, mint bárki, akivel valaha is találkoztam. Én két csésze kolumbiai őröltet ittam, ő pedig egy guatemalai keveréket. Soha nem gondoltam, hogy az olajok ilyen jelentős komponensei az igazán kitűnő főzetnek. Megbeszéltük, hogy holnap ismét találkozunk. Nagyon remélem, hogy Lenában megtalálom, amit keresek.

Július 2. 9 óra

Találkoztam Lenával az óra után. Kipróbáltunk néhány új keveréket, aztán nagyot sétáltunk. A végén elmondta, hogy nagyon szívesen találkozik velem újra, de meg kell értenem, hogy szüzességi fogadalmat tett: nem fekszik le senkivel, amíg ki nem békül az anyjával.

Azt feleltem, hogy megértem, de közben arra gondoltam, hogy az emberek többsége néha összeveszik ugyan a szüleivel, mégsem mond le az élet örömeiről. Egy csésze erős kubai kávéval fejeztük be a délutánt, és egy szenvedélyes csókkal búcsúztunk el egymástól, amelytől Lena bűntudatosnak látszott.

Nem tudom, mit tegyek.

Július 19. 1 óra

Nem tudok aludni. Nagyon szeretnék szeretkezni Lenával. Bomba ketyeg bennem, amely bármikor robbanhat. Nem tudom, miket követett el az anyja ellene, de úgy érzem, hogy az életfogytiglan is kevés volna neki.

Július 24. 23 óra

Magasra szálltak a reményeim, amikor Lena közölte, hogy áttörést ért el. Sajnos, csak az apjával és nem az anyjával.

Augusztus 3. 21 óra

Már biztosra vettem, hogy valahová eljutunk Lenával, amikor bemutatta, hogyan teregette egyszer az anyja a fehérneműt, és hogyan hajtott át rajta a Volkswagenével. Ezután nagyon felforrósodott a hangulat, de Lena hamarosan lekókadt, és megújította szüzességi fogadalmát.

Augusztus 15. 17 óra

Befejeztem a nyári kurzust, és balsejtelmeim ellenére beleegyeztem, hogy elkísérem Lenát a szüleihez Hersheybe. Hajnalban indultunk.

Augusztus 16. 6 óra

A könnyek ösvényének kezdete.

Augusztus 16. 23 óra

Lena bátyjának, Toddnak a szobájában alszom a kanapén. Remek sonkát kaptam vacsorára, és sokat beszélgettem Lena apjával, Billel a pisztránghorgászatról. Soha életemben nem találkoztam olyan elragadó asszonnyal, mint Joan, Lena mamája. Csinos, szép, intelligens.

Éppen lefekvéshez készülődtem, amikor Lena elmondta, hogy anyja elcsábította az ő egyetlen barátját, akit be mert mutatni a szüleinek, és nagyon vigyázzak, ki ne menjek éjszaka a fürdőszobába, mert a múltkor is ott történt a dolog.

Úgy tűnik, a vizelet-visszatartásban szerzett gyakorlatom jól fog jönni. De vajon Joan hogyan értette azt, hogy még később találkozunk?

Augusztus 17. 2 óra

Lépéseket hallok... közelednek az ajtóm felé... Ó, nem, nem, nem...

Augusztus 17. 4 óra

Az elmúlt néhány óra eseményei csak most kezdenek elérni a tudatomig. A valóság és a fantázia közötti határ nem olyan világos, mint tegnap ilyenkor volt. Úgy két óra tájban lépéseket hallottam. Valaki néhány percig fel-alá járkált az ajtóm előtt, mintha mélyen gondolataiba merülne, s nem volna képes döntésre jutni.

Két óra két perckor megszületett a döntés, és az illető kulcsot dugott a zárba és kinyitotta. Itt következik a történtek audio változata. Először az én hangom hallatszik.

-  Tessék.
-  Dale, én vagyok az, Joan.
-  Joan?
-  Azt hiszem, beszélnünk kéne.
-  Jó ötlet.
-  Nem bánja, ha leülök?

A tűzoltóság még mindig nyomozza, mi okozhatott pontosan ebben a pillanatban tüzet a garázsban. Mintha valami zörejt hallottam volna, bár lehet, hogy csak az egyik ágyrugó volt, amikor Joan mosolyogva leült.

Micsoda szerencsétlenségtől menekültünk meg! Szégyen, hogy nincs minden ház felszerelve olyan tűzmegelőző rendszerrel és berendezésekkel, mint a Fraseréké. Alig három percen belül elfojtották a lángokat, kihívták a tűzoltókat és mind én, mind Joan biztonságban elhagytuk az ágyat.

Úgy döntöttem, több szempontból is biztosabb a fennmaradó órákat a kocsiban tölteni, távol minden lehetséges tűzforrástól.

Augusztus 17. 21 óra

Épségben, ha nem is incidens nélkül érkeztünk vissza Haverfordba. Remek reggeli után búcsút mondtunk Lena szüleinek. Lena sajnálkozott, hogy az anyjának olyan sok ruhája a lángok martaléka lett.

Nehéz leírni, mit érez az ember, amikor rájön, hogy a barátnője gyújtogató. Bevallom, rögtön a lángok fellobbanásakor éltem a gyanúval, de az efféle igazság szemtől szembe mégis váratlanul éri az embert. Azt hiszem, Holmes mondta, hogy az igazságot sokszor két, különböző irányba vezető út mutatja meg.

Nem sokkal azután, hogy elhagytuk Hershey határát, erős benzinszag töltötte meg a kocsit. Megijedtem, hogy felrobbanunk, félreálltam az út szélére, hogy megnézzem, mi a baj. A gyújtogatás és a szüzesség felé vezető utak ekkor találkoztak.

- Készen állok - mondta Lena.

Megérdeklődtem, hogy mire áll készen, s ő azt felelte, arra, hogy újrakezdje a szexuális életet. Megkérdeztem, hogy általában beszél-e, vagy pedig konkrétan erről a percről.

- Most - felelte. - Ebben a pillanatban.

Ekkor jöttem csak rá, hogy a ruhájából jön a benzinszag. Hatalmas szerencse kellett hozzá, hogy a következő néhány őrült perc nem lobbantott lángra minket. Mindössze töredékek maradtak meg az emlékezetemben. Úgy emlékszem, hogy a lábam valahogy odatapadt a dudához. A vezetőülés háta eltört. A kézifék kicsúszott, és miközben Lena sok év óta első orgazmusát élvezte, a kocsi egy kis lejtőn egy csorda felé száguldott, amelyről most már tudom, hogy Angus-szarvasmarhákból állt.

Sem Lena, sem a kocsi nem állt le, amíg egy hatalmas, rövidlátó bika bele nem döfte a szarvát a hűtőnkbe. A bika gazdájával a lehető legváltozatosabb témákat felölelő társalgás következett, például, hogy mit keresünk a földjén, a zsírmennyiség a hamburgerben, nehézkedési erő, kerítésásás, az amerikai kocsik minősége, amely mindkettőnk szerint sokat romlott az elmúlt évek során. A hűtő megjavítása után a hazaút eseménytelen volt, igaz, Lena megemlítette, hogy szeretne egy szép, meleg tűzhely előtt szeretkezni velem. A gondolatot egyszerre találtam izgatónak és kissé veszélyesnek.

Augusztus 20. 2 óra

Lena mamája felhívott. Lena önként bevonult pszichiátriai kezelésre.

Augusztus 22. 16 óra

Meglátogattam Lenát. Vidámnak, boldognak tűnt, és többnyire normálisnak. Fél órán keresztül mindenféléről beszélgettünk. Sokkal jobban éreztem volna magam, ha emlékezett volna rá, ki vagyok.

Szeptember 1. 17 óra

Lenát ma kiengedték a kórházból. Csak egy pillanatig láttam, amikor beszállt a szülei kocsijába. Úgy tűnik, most azt hiszi, Todd vagyok, a bátyja. Nem értem, hogyan választhatom ki úgy a nőimet, hogy mind melléfogás. Nem tehetek mást, mint imádkozom, hogy Lena ismét az a kedves, vidám lány legyen, akit megismertem, és hogy a jövőben nagyobb szerencsém legyen a kapcsolataimban.

Szeptember 15. 3 óra

Arra a következtetésre jutottam, hogy valami átok ül rajtam. Tudatában vagyok annak, hogy a nyugati elme elutasít magától mindent, ami nem a tények birodalmába tartozik. De most már meg vagyok győződve, hogy a sok balszerencsés kapcsolat nem a választásaim eredménye. Keresnem kell valakit, aki meggyógyít.

Október 1. 20 óra

Nem hiszem, hogy a katolikusok igazán megoldást kínálnának a problémámra. Több órát is eltöltöttem egy pappal, aki szerint a tisztátalan gondolataim által keltett bűntudat üldöz. Azt javasolta, hogy térjek át katolikus hitre, és fizessek elő az egyházközség újságjára havi 16 dollár 50-et. Megkérdeztem, nincsen-e olcsóbb megoldás, mire azt felelte, hogy az üdvösség valami olyasmi, mint az ingatlanüzlet, és ha olcsó telket akarok, amely hosszú távon nem őrzi meg az értékét, keressem meg a protestánsokat.

Október 9. 19 óra

Megkerestem a protestánsokat. Az ő újságjuk havi 17 dollár, és szerintük a katolikusok lapját olcsó papírra nyomják. A kérdéseimre nem kaptam választ.

Október 15. 1 óra

Találtam egy muzulmán szent embert, aki szerint először hozzá kellett volna mennem, mert most, hogy kitettem magam a katolikusok és a protestánsok hatásának, semmit sem tehet értem.

Október 30. 16 óra

Az éjszaka nagy részét egy sziú indián varázslóval töltöttem. Amikor elmondtam neki a problémámat, hatalmas röhögésben tört ki. Azt mondta, ilyen jó viccet hetek óta nem hallott, és hogy arra a lóra emlékeztetem, amit a bátyja kapott gyerekkorában, és amely annyira félt attól, hogy a mezőn kitöri a lábát, hogy csak betonúton volt hajlandó menni, ahol elütötte egy teherautó. Azt hiszem, sokkal jobban érzem magam, bár nem egészen tudom, miért.

December 5. 18 óra

Három levágott ujjat találtak a biológiakar épületében ma reggel. Valószínűleg férfié, aki fizikai munkát végez, mert szőrös, bütykös, és piszok van a körmök alatt. Mielőtt a rendőrség megérkezett, volt alkalmam röviden megvizsgálni őket.

Negyedik fejezet

"Dale és én együtt mentünk a pályaválasztási tanácsadóra. Szombat kellett, hogy legyen, mert arra emlékszem, hogy másnap reggel a templomban ébredtem fel. Emlékszem, hogy végiglátogattam az összes elektronikai cég standját.

Azt hiszem, Dale megint olyan periódusban volt, amikor keresett valamit, amihez igazán kötődhet. Az iskola már nem jelentett kihívást számára. A nők soha nem váltak be nála igazán. Azt hiszem, amikor meglátta az FBI-standot, lángra lobbant valami, ami régóta parázslott benne.

Csak arra nem emlékszem ebből az esetből, hogyan jelentkeztem önkéntesnek a hadseregbe."

Howard Teller, barát az egyetemről,
az Egyesült Államok hadseregének századosa

December 18. 2 óra

Úgy érzem, Howard nagy hibát követett el. Nem hiszem, hogy felfogta, mire valók azok a radarképernyők, amiket nézett.

A szobámban ülök, és úgy érzem, feléledt bennem valami, ami szunnyadt az elmúlt évek alatt. Jó egy órát töltöttem az FBI standjánál egy különleges ügynökkel. Windom Earle-nek hívják, feltűnően intelligens. Miután beszéltem vele, azt hiszem, azért akartam a Gonoszt intellektuális módon kutatni, mert féltem szembeszállni vele.

December 20. 19 óra

Howard nagyon maga alatt van. Elmondta a szüleinek, hogy jelentkezett a hadseregbe, mire ők abbahagyták a tandíj fizetését.

Holnap csöndes karácsonyom lesz Apával.

December 25. 23 óra

Lena írt. Hozzáment a gimnáziumi udvarlójához. Bocsánatot kért, hogy olyan kiegyensúlyozatlan volt az együtt töltött hónapok alatt, de most már sokkal jobban van, amióta az orvosai eltalálták a helyes gyógyszerdózist.

Megpróbálom felkutatni a 24. utcai banda néhány tagját, akik tizenhárom éves koromban elvették a magnómat. Kíváncsi vagyok, mi lett velük. Az elsőnek egy garázsban bukkantam nyomára, nem messze attól a helytől, amerre régen kódorogtak. Holnap felkeresem.

December 26. 16 óra

Don és Jim karosszériaműhelye előtt állok. Itt találkozom Teddel, régi magnótolvajommal. Nem sokat változott a környék gyerekkorom óta. Ugyanazok a boltok, a boltosok. Fura, hogy velem meg annyi minden történt az évek során. Lehetséges, hogy emberek egész életeket leélnek anélkül, hogy változást tapasztalnánk? Azt hiszem, Tedet látom közeledni.

December 26. 18 óra

Nagyképűségemben azt hittem, hogy a távolság fontos szerepet tölt be abban, hogy az élet sok ösvényt bejárjon. Mekkora tévedés! Ted az elmúlt hét évből jó néhányat egy kis fürdőszoba méretű börtöncellába zárva töltött. Mégis, minden úgynevezett tapasztalatommal együtt sem kellett úgy szembenéznem a valóság brutalitásával, mint neki.

Tizenhat éves korában gondatlanságból elkövetett emberölésért ítélték el. A börtönben megerőszakolták, kínozták, megkéselték. Most nős, két munkahelyen is dolgozik, és könyvelőnek tanul. Megkérdeztem, meg tudja-e mondani, melyik volt az a pillanat, amely segített megváltoztatni az életét. Emlékezett rá; az első évet töltötte a dutyiban, és egy hóvihart figyelt az ablakból.

- Láttam azokat a nagy pihéket - mesélte. - Olyanokat, amelyeket a gyerekek elkapnak a nyelvükkel.

Azon a napon háromszor is megerőszakolták. Holnap felkeresem a banda egy másik tagját.

December 27. 8 óra

Hideg szürkület. Ezen a sarkon kell találkoznunk. Egy nagy... várjunk csak... azt hiszem, nagy hibát követtem el... a fenébe.

December 27. 23 óra

A banda második tagja a jelek szerint még igen aktív. A kórházi ágyból beszélek, ahová a fejemre kapott ütések miatt fektettek. Az orvosok szerint nincs nagyobb baj, de benn akarnak tartani megfigyelésre. Amennyire emlékszem, az események a következőképp zajlottak: úgy reggel nyolc óra tájban kutatásom tárgya két kísérőjével megjelent egy új szedánban. Érezve, hogy tévedést követtem el, egy sikátoron keresztül megpróbáltam elhagyni a terepet, de elvágták az utamat és beültettek a kocsiba, hogy városnéző körútra vigyenek. Ekkor kaptam az első ütést a fejemre.

A továbbiakra csak vázlatosan emlékszem. Volt egy latinos külsejű és temperamentumú nő, aki énekelt és egy kis harangot lóbált.. Homályosan emlékszem, hogy még többször is megütöttek. Citrom szaga. Egy széttört palack. És állandó káromkodás.

Az sem világos, hogyan sikerült megszöknöm. Azt hiszem, a banda két tagja összeverekedett és a kések is előkerültek. Mintha valaki azt visította volna, hogy vágd meg, egy másik meg, hogy tiszta. Ekkor a latin nő bevitt egy másik szobába, ahol körbetáncolt és megrúgott aranyszínű magassarkú cipőjével.

Szentül hiszem, hogy egy nőt megütni nem erkölcsös dolog, de vannak kivételek. Úgy emlékszem, az állán ütöttem ki. Ekkor lépett a banda egyik tagja a szobába. Egy rongyot szorított az arcára, ahol megvágták. A füle mögött ütöttem meg valami nagy kerek tárggyal, amelyet nem tudok azonosítani. Furcsa az élet. Abban a pillanatban, amikor elrablóm összeesett, rájöttem, milyen előnyökkel jár a bűnüldözői pálya. Nem vagyok semmi jónak elrontója, ezért aztán kiugrottam az ablakon, húztam a csíkot.

Azt sem tudtam, hogyan kerültem kórházba, bár egy nagyon fényes lámpa és a szél hangja erősen él az emlékeimben. A fülem csöng, és nagyon fáradt vagyok.

December 28. 23 óra

Apa hazavitt és meglepetésemre gyümölcstortát csinált nekem. Megpróbáltam felhívni Earle különleges ügynököt, hogy küldjön nekem jelentkezési lapot, de terepen van és nem tudom elérni. Egészen biztos vagyok abban, hogy a helyes irányba fordultam. Sokkal jobban érzem magam.

1976. január 1. 1.30

Apa csődbe ment. Megfordult a fejében, hogy pénzt nyom magának, de sikerült lebeszélnem róla. A hitelezők azt mondták, választhat: a nyomdát adja el vagy a házat. A második üveg pezsgő után úgy döntött, a ház megy.

Elég kuszák az érzéseim. Megint eltűnt valami az életemből. Apa egy kis lakásba költözik a nyomda fölé. Megkért, hogy nézzem át a holmijaimat, mit akarok megtartani és mit lehet kidobni.

Január 1. 15 óra

Földi javaim elosztásával kapcsolatban a következő elhatározásra jutottam. Megtartandó: kalapács, csavarhúzó készlet, J. Edgar Hoover képe és levele, Efrem Zimbalist képe, egy táska, bicska, csizmák, néhány kerek szikla, Apa és Anya képe, cserkész kézikönyv, vízhatlan gyufa, iránytű, tejesüveg, ragasztószalag, az öltönyeim, ruháim, világtérkép, a Moby Dick egy példánya, Marie egy kis fényképe és egy meleg sapka. Azt hiszem, semmit nem hagytam ki.

Január 30. 13 óra

Elköltöztettem Apát a nyomda fölötti lakásba. Elvitte a házból az alumínium napellenző egy darabját és az ágya fölé szerelte. Minden mást elvitt a bank. Mintha úgy futottam volna ki a tengerre, hogy nincs kikötő, ahová visszatérhetek...

Február 10. 2 óra

Letettem az utolsó vizsgákat a gyorsított diplomához. Nemsokára beküldöm az Irodának a jelentkezési lapomat. Úgy érzem, tudom mit akarok. Naponta mindössze háromszor, négyszer gondolok a szexre a szokásos óránkénti helyett.

DALE EGY ÉVVEL FIATALABB VOLT, MINT AZ ELŐÍRT KORHATÁR. EZ ALATT AZ ÉV ALATT MINDÖSSZE KÉT FELVÉTELT KÉSZÍTETT. NEM TUDNI, HOL TÖLTÖTTE EZT AZ IDŐT.

Augusztus

Nem tudom pontosan, hányadika van. Kár, hogy nem hoztam magammal tornacipőt.

1977. február

A Gonosznak van arca.

NEGYEDIK RÉSZ

Első fejezet

1977. június 10. 19 óra

Philadelphia. Holnap írom az írásbeli felvételit az FBI-hoz.

Június 11. 16 óra

Azt mondják, rekordidő alatt írtam meg az írásbelimet. A következő lépés egy beszélgetés lesz két különleges ügynökkel, majd egy háttérellenőrzés.

Június 20. 17 óra

Megtörtént a beszélgetés. A tárgya egyaránt volt tényszerű és filozófiai. Mindkét ügynökre láthatóan jó benyomást tett a Mr. Hoovertől kapott dedikált kép.

Július 10. 19 óra

Minden rendben. Szeptember elsején kell megjelennem Quanticóban az FBI-akadémián. Addig van időm, hogy elmenjek a Poconoshoz és testileg-lelkileg felkészítsem magam.

Július 20. 1 óra

Egész este egy rettentő rossz humoristát hallgattam, hogy lelkileg felkészítsem magam. Holnap elindulok a vadonba. Két gyufát, egy kést, egy kötelet és egy papírösszetűzőt viszek magammal.

Július 31. 21 óra

A csillagok fényesen ragyognak az égen. Remekül megvacsoráztam. Vadgomba, friss zöldség és egy pisztráng volt a menü, amelyet a papírösszetűzővel fogtam. Fenyőtű takaró tart majd melegen az éjszaka.

Most kezdem megérteni, hogy életem összes, látszólag véletlen eseménye végig abba az irányba mutatott, amerre most tartok.

Augusztus 1. 21 óra

Néhány napot Apával töltök, mielőtt elindulok Virginiába. Az üzlet fellendült, miután eladta a maradék holdtérképeket a National Geographicnek. Írt Emmet, a bátyám. Az uralkodóosztály eszközének nevez, és azt mondja, hogy a pokolban fogok rohadni... Kedves, hogy gondolt rám.

Szeptember 1. 22 óra

A Virginia állambeli Quanticóban vagyok. Megérkezés után eskütétel volt. Holnap reggel kezdődik az oktatás. Jogi eljárások, erőnléti edzés, tűzfegyverek használata.

Egy szó a kollégiumról. Békésebb, rendezettebb helyszínt el sem tudnék képzelni a Gonosszal vívott harc céljára, mint a virginiai vidéket. Szobatársam a következő tizennégy héten John Lewis lesz. Kentuckyból jött, és lefogadom, remekül lő.

Szeptember 10. 23 óra

Nem tévedtem Johnnal kapcsolatban. Ő és az oktató majdnem jobb eredményt értek el nálam pisztolylövésben álló helyzetben. De aztán rájöttem, hogy hibás a fegyverem, a golyó rosszul pördül meg a csőben. Megjavították és hat telitalálattal fejeztem be a kört.

Szeptember 12. 21 óra

A bűnöket három egyszerű okból követik el. Szenvedélyből, haszonért és beszámíthatatlanság miatt. Egy bűnügy megoldásában az első lépés meghatározni, melyik kategóriába esik. A szenvedélyből és haszonlesésből elkövetett bűnöket könnyű azonosítani. A motívumok tiszták. A megbomlott elmével elkövetett bűn teljesen más ügy. Gyakran jelentkezhet a másik két típus köntösében. Nincs agy, amely jobban koncentrálna feladatára, mint az, amely megteremtette saját valóságát. Ez okból az elmebeteg bűnöző a legveszélyesebb. Nincs szürke folt az őrületben. A kicsavart igazság abszolút formája ez.

Szeptember 14. 23.30

Első ízben nyomoztam szimulált bűnügy helyszínén. Megpróbálom rekonstruálni.

A helyszín egy motelszoba, ahol feltételezések szerint egy emberrablás gyanúsítottja és áldozata tartózkodik. Amikor a rendőrség behatol, senkit sem talál. Az ágyban a jelek szerint egy ember aludt, egy rövid barna hajú férfi. A szőnyegen talált szövetdarabkák alapján arra következtettem, hogy az áldozatot egy székhez kötözték, ahol sült krumplival etették. ...Erre onnan jöttem rá, hogy megéreztem az állati zsiradék szagát és zsírfoltok voltak a szőnyegen, ahová a krumplit tették. Ez lehetett az áldozat utolsó étkezése. Ezt a véleményemet nem osztotta a többi hallgató. A gyilkosság bizonyítéka szerintem a párnán és az ágyon található. Az emberrabló rövid barna haján kívül több apró lyuk is volt a párnahuzaton, amelyek csakis egy haláltusában vergődő ember fogaitól származhattak. Véleményem szerint a laborteszt ki fogja mutatni a nyál nyomát a párnahuzaton, és a vizeletét a lepedőn, amikor az áldozat halála előtt nem tudott uralkodni magán.

Az analízis eredményét holnap tudjuk meg.

Szeptember 15. 9 óra

Telitalálat.

Szeptember 20. 21 óra

Lőttünk géppisztollyal. Semmi pláne.

Szeptember 22. 22 óra

Megismerkedtünk Eugene L. Motts esetével. Motts zsaroló volt, aki hárommillió dollárt szerzett volna, ha nem követ el egy hibát. Virágot vitt a feleségének. Az asszony annyira nem találta férjére jellemzőnek a gesztust, hogy azt hitte, Motts-nak viszonya van valakivel. Megbízott egy magándetektívet, hogy kövesse. A nyomozó nőt nem talált, de egy pénzzel teli buszpályaudvari csomagmegőrzőt igen. A történet tanulsága világos; a viselkedés legkisebb változását is figyelembe kell venni egy bűnügy nyomozásakor, bármilyen jelentéktelennek tűnjék is.

Szeptember 25. 19 óra

A délutánt az önvédelem- és erőnlétkurzuson töltöttem. Kezdek belejönni, hogy az oktató folyton a falhoz vág.

Szeptember 25. 23 óra

Egyetlen nő van az osztályban. Erős akaratú, szép, kitűnő lövész. Ő lesz a partnerem holnap egy szimulált túszszituációban.

Szeptember 26. 11 óra

Az elmúlt óra eseményei arra késztetnek, hogy átgondoljam, helyes döntés volt-e, hogy beléptem az akadémiára. Semmi sem lehet kegyetlenebb, mint a partnered elvesztése bűnüldözés közben. Ha a szituáció valódi lett volna, Robin ügynök már nem élne és én volnék a felelős.

Szeptember 26. 23 óra

Újra és újra végiggondoltam a ma reggel történteket és minden alkalommal ugyanarra a következtetésre jutottam. Robin iránti vonzalmam elhomályosította ítélőképességemet. Az események túl gyorsan pörögtek, s az eredmény partnerem lelövése lett volna. Soha többé nem engedem, hogy személyes gyengeségem miatt így csökkenjen a figyelmem.

Több órát ültem magamban a dicsőség csarnokában, ahol a kötelességteljesítés közben megölt ügynökökre emlékeznek. Épp távozni akartam, amikor rájöttem, hogy nem vagyok egyedül. Robin is ott volt. A vonzalom, amelyet érzek iránta, kölcsönös. De tekintve a jelen helyzetet, mindketten tudjuk, hogy egyikünk sem teheti meg a kezdő lépést. Egyszerűen nem megfelelő a hely és az idő.

KIKÉPZÉSE SORÁN DALE MINDÖSSZE EGYETLEN TOVÁBBI FELVÉTELT KÉSZÍTETT.

November 25. 1 óra

Pulyka volt vacsorára. Zsíros, rengeteg tört krumplival. A zöldséget, amit mellé adtak, az FBI legjobb koponyái sem tudnák azonosítani. A tökös rétes pedig határozottan csalódás volt.

Második fejezet

December 11. 15 óra

Itt Dale Cooper, az FBI különleges ügynöke beszél. Életemben nem éreztem még ilyen büszkének és sikeresnek magam. Egy új zsebmagnóba beszélek, amelyet Apától kaptam.

Robin kitüntetéssel végzett. Ő az első női ügynök, akinek ez sikerült. Mesterien kezeli a géppisztolyt. Holnap megtudom, hová vezényelnek.

December 12. 10 óra

Megkaptam a beosztásomat. Egy héten belül jelentkeznem kell az FBI pittsburgh-i irodájában az erőszakos bűnesetek osztályán. Elbúcsúztam új barátaimtól. Robin San Franciscóba megy a kábítószercsoporthoz. Nagyot sétáltunk a lőpályánál, célba lőttünk. Döntetlen lett. Talán máskor, más alkalommal minden más lesz. Most mindössze egy emlékezetes csók, és hat lövés a szolgálati revolverből. Remélem, nem esik baja, és útjaink még összefutnak.

December 18. 20 óra

Pittsburgh, Pennsylvania állam. Egy pékség fölött béreltem egy kis lakást. Semmi sem hasonlítható ahhoz, amikor frissen sült péksütemény szagára ébred az ember. Holnap jelentkezem az irodában. A pisztolyom tiszta, a jelvényem kifényesítve, az öltönyöm kivasalva.

ÖTÖDIK RÉSZ

Első fejezet

"Emlékszem arra, amikor először találkoztam Cooperrel, mert soha életemben nem láttam ilyen tiszta pisztolyt."

Aldo Smith, az FBI különleges ügynöke

1977. december 19. 21 óra

Soha nem gondoltam, hogy a bűn ennyi papírmunkát eredményez. Első munkanapomat egy íróasztal mögött töltöttem azzal, hogy az elődöm által meghagyott papírhegyeken átrágjam magam. Csalódással töltött el, hogy nem juttathatok senkit az igazságszolgáltatás kezére már az első nap. Kaptam egy titkárnőt. Diane-nak hívják. Azt hiszem, tapasztalatával nagy segítségemre lesz. Érdekes átmenetnek tűnik egy szent és egy kabarétáncosnő között.

COOPER FBI-ÜGYNÖK TÖBB KAZETTÁJÁT BIZTONSÁGI OKOKBÓL CENZÚRÁZNI KELLETT.

1978. január 10. 11 óra

Most értesítettek, hogy Perrysville-ben emberrablás történt. Komolynak tűnik. Az első esetem.

Január 10. 13 óra

Diane! Egy kis sárga elefántos takarót nézek. Az ablak előtt fekszik a földön. A nyolcéves Chris Roe takarója. Nem hallott semmit az éjszaka.

Az ablak előtt a hóban két sor lábnyomot találtunk. Az egyik egy repedt talpú gumicsizmától származik, a másik egy olcsó papucscipőtől. Néhány száz méteren keresztül követhetők a nyomok az úttestig, ahol az emberrablók egy kopottas gumijú autóba szállhattak. Ujjlenyomat nincs, az egyetlen nyom egy cigarettacsikk a kocsinyom mellett.

Ezek a tények. Az, hogy nincs az a kiképzés, ami az ilyen bűntény valóságára felkészíti az embert.

Január 10. 17 óra

Diane! A hóban a cigarettacsikk mellett egy fekete bajuszszőrt találtunk. Nem sok, de ez is valami.

Január 10. 23 óra

Diane! Remélem nem bánod, hogy ezeket a kazettákat neked címzem, bár világos, hogy magamnak beszélek. Megnyugtató, hogy valaki a te beleérző képességeddel mögöttem áll.

A Roe-ház elcsendesedett. Várjuk az emberrablók jelentkezését.

Január 11. 9.30

Eltelt egy hosszú éjszaka és nem jelentkeztek.

Január 11. 11 óra

Diane! Rájöttünk, hogy a cigarettacsikkben levő dohány ritka fajta. Két szaküzletet találtam a környéken, és most oda indulok. Az emberrablók nem jelentkeztek.

Január 11. 13 óra

Diane, a Petrini Dohány- és Könyvesbolt előtt vagyok. Kérlek, nézz utána, hogy nem voltak-e Steven Petrininek, a tulajdonosnak pénzügyi gondjai az utóbbi időben. Ösztönöm és Petrini fekete bajusza azt sugallják, igen. Küldök egy kis dohánymintát is a labornak, egyezik-e.

Január 11. 15 óra

Nem kétséges, hogy a boltos az egyik emberrabló, Diane. A két dohányfajta megegyezik. Lehallgatjuk a telefonját és várjuk, mit lépnek. A bűntársa feltehetőleg egy Tess nevű méhész. Nagyon szerethet olvasni, mert az elmúlt órában négyszer is betért a könyvesboltba.

Január 11. 18 óra

Jelentkeztek, Diane, és 100000 dollárt kértek. A könyvüzlet nem mehet valami jól manapság. Már csak az a kérdés, hogy a kislány életben van-e. Az apának CB-rádión mondják meg, hol tegye le a pénzt, aztán azt, hogy hol a lánya.

Január 11. 19 óra

Várunk.

Január 11. 19.15

Minden egység mozgásban, a boltból lövések hallatszanak. Megyek a kislányért.

Január 11. 23 óra

Olyan dolgokat láttam ma, Diane, amelyeknek nem lett volna szabad megtörténniük. A kislány él és biztonságban van, de hogy egy gyerek ilyen dolgokon menjen keresztül! Elképzelni sem tudom, milyen emlékképek fogják gyötörni egész életén keresztül.

Egy fához láncolva találtam, olyan volt, mint egy megfagyott, rémült állatka. Egyébként fizikailag nem bántalmazták. Majd az idő megmutatja, milyen nyomokat hagy benne a dolog. A szörnyetegeket, akik ezt tették vele, letartóztattuk. Mindkettőnek bőven lesz ideje olvasgatni a következő húsz évben.

Azt reméltem, Diane, hogy az első ügyem sikeres megoldása olyan kielégüléssel tölt el, amilyet életemben nem éreztem, kivéve, amit egy Bryn Mawr-i diáklány szerzett egy ökörsütésnél. De sajnos, most ürességet érzek. Túl frissen él agyamban a némultan bámuló, megláncolt gyerek képe. Talán holnap megengedek magamnak egy kis örömet. Talán nem. Jó éjszakát, Diane.

Január 20. 15 óra

Diane, kérlek írj egy feljegyzést az ellátási osztálynak, hogy újabban vacak kávét küldenek az irodába. Eddig soha életemben nem ittam olyan kávét, amelyik nem ízlett volna. Elképzelni sem tudom, miféle nyavalyás elfekvőkészlet-raktárból származik a keverék, és melyik háborúban zsákmányoltuk.

Február 4. 10 óra

Diane, egy elhagyott bérház pincéjében állok. A padló koszos. Előttem friss sírok sorakoznak. Az egyikből egy kéz nyúl ki. Női kéz lehet, a gyűrűsujjon keskeny ezüstkarika. A törvényszéki technikusok úton vannak, hogy kiássák a testeket.

Kezdek rájönni, hogy a valóság túltesz a legvadabb képzeleten is.

Február 4. 23 óra

Diane, mit tudsz egy Albert Rosenfelt nevű különleges ügynökről? Miért olyan dühös?

Február 4. 20 óra

Három holttestet találtunk, Diane. Valamennyi női, koruk tizenhat és harminc között volt. A halál oka jelenleg ismeretlen.

Február 5. 1 óra

Attól tartok, hogy ugyanez az erő működött itt is, mint amivel Haverfordban találkoztam. Senkinek nem mondtam el eddig. A felismerés, hogy a Gonosz mint az értelmünkön túli valóság is létezik, nem egyezik a szervezet hivatalos véleményével.

AZ ÜGY JELENLEG IS LEZÁRATLAN: A RÁ VONATKOZÓ ÖSSZES SZALAG VISSZATARTVA.

Második fejezet

Április 3. 22 óra

Holnap megérkezik a pittsburgh-i iroda új vezetője. Windom Earle-nek hívják. Azt hiszem, már találkoztam vele.

Április 4. 14 óra

Legnagyobb meglepetésemre Earle ügynök emlékezett rá, hogy találkoztunk a pályaválasztási tanácsadón. Azt mondja, figyelemmel kísérte a pályafutásomat attól a naptól fogva, hogy megérkeztem az akadémiára, és nem csalódott bennem. Sejtettem, hogy sokat tanulhatok tőle.

Április 16. 7 óra

Mr. Baldini, a lenti pékség tulajdonosa minden reggel az ajtóm elé tesz egy lekváros medvetalpat. Majd veszek a feleségének egy szép nagy kolbászt.

Május 1. 14 óra

A Keleti Takarék és Hitelbank előtt vagyok, Diane. Bent két gyanúsított és meghatározhatatlan számú túsz. Az ajtó előtt a járdán egy rendőr holtteste. Készen állunk, hogy meginduljunk. A fenébe is!

Május 1. 23 óra

Most legszívesebben nem lennék az, ami vagyok, Diane. Sokkal inkább élnék a percnek a Himalája valamelyik lejtőjén. Ma kioltottam egy életet. A következő történt. A két gyanúsított hat tússzal a bank egyik irodájába zárkózott. Mi az első és a hátsó kijáratnál, és az épület tetején helyezkedtünk el. Egy rendőr holtan feküdt. Még mindig tisztázatlan okok miatt az egyik gyanúsított a bank elnökének fejéhez szorította a pisztolyát és lőtt. Azonnal megölte. Erre megindultunk. Én az egységemmel a hátsó ajtón nyomultunk be. Az első ajtónál támadóknak vissza kellett vonulniuk, olyan erősen tüzeltek a gyanúsítottak. A tetőről jövők útját elállta az épületen belüli biztonsági ajtó.

Csak Windom és én jutottunk be ellenállás nélkül. Megpillantottam az egyik gyanúsítottat, amint az első ajtó felé tüzelve próbálta elhagyni az irodát. Írásos jelentésemben leírtam, hogy felszólítottam, ne mozduljon, és dobja el a fegyverét. Nem tette meg. Két lövést adtam le szolgálati fegyveremből, mindkettő a mellén találta. A gyanúsított lövése a padlóba ment. Társa ellenállás nélkül megadta magát.

Amikor beléptem a szervezetbe, nem állt szándékomban emberi életet kioltani. Ellenkezőleg, az élet védelme volt a célom. Átkeltem egy hídon, amely nem tudom, hová vezet. Erre nem készítettek föl. Ilyen esetekben szokás, hogy néhány nap kimenőt adnak, hogy az ember összeszedje magát. Windom meghívott holnapra vacsorára és egy sakkpartira.

Felhívtam Apát, és elmondtam neki, mi történt. Éreztem a hangjából a szomorúságot. Tudja, hogy egy olyan klub tagja lettem, amelyhez egyetlen gondolkodó, érző lény sem óhajt csatlakozni. Nem is próbált vigasztalni.

Május 2. 9 óra

Diane-től virágot kaptam, és Mr. Baldinitől egy csomó fánkot. Rosszul aludtam, egész éjszaka éreztem a vállamon a puska lökését.

Május 2. 23 óra

Van mit tanulnom a sakkban. Windom hét lépésben megvert. Felesége, Caroline figyelemre méltó asszony. Amikor kettesben maradtunk, arról beszélt, milyen volt, amikor Windomnak először kellett használnia a fegyverét. Azt mondta, reméli, nem engedem, hogy olyan mértékben befolyásolja az életemet a dolog, mint Windomét. Nem tudom, hogyan értette.

Május 12. 15 óra

A lőfegyverhasználat utáni eljárás részeként egy órát töltöttem a szervezet egyik pszichológusával. Erősen gyanítom, hogy érzelemszegény gyerekkora lehetett.

Május 15. 11 óra

Adminisztratív munkára osztottak be, s reményem sincs, hogy hamarosan megmeneküljek tőle. Talán hiba volt azt javasolnom a pszichológusnak, hogy béküljön ki az apjával és ne hibáztassa az anyját azért, mert vonzódik a férfiakhoz.

Június 10. 13 óra

Azt hiszem, találkoztam életem első igazi megoldhatatlan rejtélyével. Hogyan teszik a papírnehezékbe a kis csillámokat?

Július 2. 3 óra

Furcsa álomból riadtam fel, Diane, amely, azt hiszem, több mint a tudatalatti véletlen elektromos töltete. Egy láb nélküli ember ült velem szemben egy zöld székben. Egy ideig semmit sem szólt, aztán felnevetett és azt mondta, hogy nem futhatok el, mert Az éppen mögöttem van és megöl. Arra ébredtem, hogy sikoltozom.

A kérdés: mi az az Az, és hogyan állítsam meg?

Július 15. 9 óra

Megszabadultam a szobafogságból. Az FBI-pszichológus biztonságban van az intenzív osztályon, miután a fejét bedugta a sütőbe és bekapcsolta a gázt. Windom intézte el, hogy visszakerüljek az utcára. Társak leszünk. Nem tudok megszabadulni a lábatlan férfi képétől és attól, amit mondott.

Július 28. 17 óra

Diane! Egy harminc körüli férfi holtteste mellett állok. A csuklóját hátul összekötözték és a jelek szerint tarkón lőtték. A kezét levágták, a fogait kiverték, arcát összetörték. Senki nem tudja, ki lehet. A szervezett bűnözés művének tűnik a dolog.

Augusztus 1. 21 óra

Diane, most hívott Windom. Úton vagyok hozzá egy igen rossz környékre. Volt valami a hangjában, amivel még nem találkoztam. Nem ez a szabályos FBI-eljárás, de bízom Windom sokéves tapasztalatában.

Augusztus 1. 23 óra

Diane, megtaláltam Windom kocsiját. Nem tudom, ő maga hol van. Belépek egy elhagyott épületbe... Rossz érzéseim vannak... Egy lyukon keresztül hatolok be... a romokon keresztül a lépcső felé megyek... van ott valami... a lépcső tetején... Diane, megtaláltam Windom tárcáját és igazolványát... tovább megyek.

Augusztus 2. 1 óra

Diane! Úgy 23 óra 10 perckor egy ajtót találtam, amelyre krétával egy nagy ikszet rajzoltak. Amikor beléptem, a szobát üresen találtam, ám középen, a fal egyik résén behatoló holdfénynél két levágott kezet pillantottam meg.

Szerintem... várjunk csak, nem fogok találgatni, ezt ellenőrizni kell! Majd a labor megmondja, hogy a kezek valóban a 280. utcában talált holttesthez tartoznak-e. Ha igen, feltehetően jégen tartották, mert bomlásnak kevés jele mutatkozik.

Windomnak nincs nyoma.

Augusztus 2. 3 óra

Diane, Windoméktól jövök. Caroline-nal hosszan elbeszélgettem. Elmondása szerint Windomot tegnap este hét óra körül hívták telefonon. Nemsokkal ezután elhagyta a házat, Caroline-nak azt mondta, ne várjon rá. Hogy ki hívta és miért, nem mondta el.

Úgy találom, nem sok érzékem van ahhoz, hogy vigaszt nyújtsak. Nem találtam szavakat, amelyekkel bizalmat önthettem volna Caroline-ba. De erős asszony, és, mint mondtam, figyelemre méltó.

Augusztus 2. 8 óra

Újabb holttestet találtak. A körülmények hasonlóak. Hátul összekötözött csuklók, levágott kéz, összetört arc és fogak, egy golyó a fejben. A bűnügyi labor szerint az áldozat élt, amikor a kezét levágták, arcát összeverték.

A levágott kéz az ujjlenyomatok szerint egy bizonyos Louis Dante keze, aki a Pittsburgh környéki szervezett bűnözés egyik ismert alakja. Zsarolás és gyilkossági kísérlet miatt ült. Órákon belül megtudjuk, hogy a holttest és a levágott kéz összetartoznak-e. Szerintem igen.

Windom valami komolyra bukkanhatott. Nagyon szeretném tudni, ki hívta föl tegnap este. Aggódom a biztonságáért.

Augusztus 2. 21 óra

Windom huszonnégy órája tűnt el, és minden egyes óra elteltével mind kétségesebbnek tartom a sorsát. Beszéltem Caroline-nal. Ő is aggódik és (telefon csengése hallatszik) bocsáss meg... Egy elhagyott bárkára kell mennem az Ohio folyón. Egyedül. Nem tudom, mi vár ott rám.

Augusztus 2. 23 óra

Egy daru árnyékában állok. Alattam félig a folyóba merülve a bárka. A halvány holdfényben két fehér tárgy látszik a közepén... Csuklóból levágott kezek. Az egyikben egy kis fekete, négyzet alakú keménypapír van, a másikban egy fehér. Sejtelmem sincs, mit jelentsen ez. Miféle játékot űznek itt, Diane?

Augusztus 3. 10 óra

Megérkezett a központból az egyik fejes, hogy ellenőrizze a nyomozást. Gordon Cole-nak hívják. Nagyothall, viszont a hangszálai túlfejlettek. Átmentem vele az ügyön. Nem talált hibát, s ugyanolyan gyorsan és hangosan, ahogyan jött, visszarepült Washingtonba.

Augusztus 3. 16 óra

Caroline hírt kap Windomtól.

Augusztus 3. 17 óra

Caroline-t két perccel négy előtt hívták. A hang alig volt hallható, de Caroline megismerte. Windom volt az. Mindössze két szót mondott, majd megismételte. Süllyedek. Süllyedek. Ezzel megszakadt a vonal. Caroline tudta nélkül lehallgatót szereltettem a telefonjukra, de a hívás olyan rövid ideig tartott, hogy csak annyit sikerült kideríteni, hogy nem távolsági hívás volt. Caroline érthető módon nagyon fel van zaklatva. De nagyon erős, és csodálatom egyre nő iránta. Félek, hogy ha nem találjuk meg gyorsan Windomot, nem marad életben.

Augusztus 3. 19 óra

Azonosították a második áldozatot. Jimmy Lester, piti tolvaj, akit több tucatszor is letartóztattak már. A két áldozat közötti kapcsolat ismeretlen. Semmi nem mutat arra, hogy dolguk lett volna egymással. Az egyikük kisstílű tolvaj volt, a másik a szervezett bűnözés egy nehézfiúja.

Augusztus 4. 22 óra

Egészségügyi Központ. Ma délelőtt fél tízkor Windom megjelent az irodában és összeesett. Arra várunk, hogy visszanyerje erejét, és megtudjuk tőle, merre járt az elmúlt három nap. Jelenleg alszik. Holnapra kiderül, van-e valami maradandó baja. Caroline az ágya mellett vár.

Kell hogy legyen megoldása a rejtvénynek, amelyben két meggyilkolt bűnöző, levágott kezek, egy fekete és egy fehér négyzet szerepel, valamint Windom szavai Caroline-hoz - "Süllyedek, süllyedek". Nem látom az összefüggést. Szükségem van a segítségére.

Augusztus 5. 7.30

A következő beszélgetést Windommal egy órája vettem föl.

W: Ez a nap?
C: Igen.
W: Helyes.
C: El tudod mondani, mi történt az elmúlt négy nap?
W: Jó tanítvány vagy, Coop.
C: Az elmúlt négy nap. Emlékszel, hol voltál?
W: (nevet) Repedések az ajtón.
C: Mit láttál?
W: Látni?
C: Igen, mit láttál?
W: Dale Cooper.
C: Mit láttál?
W: A föld mélyét, Coop. A föld mélyét.
C: Mit találtál ott?
W: Találtam?
C: Igen.
W: Csodálatos dolgokat.

Windom ekkor elvesztette az eszméletét. Újra próbálkozom, ha magához tér. Nem tudhatom, sokkos állapotban mondta-e mindezt, vagy tiszta volt az agya.

Augusztus 5. 21 óra

Talán soha nem fogjuk megtudni, mi történt Windommal az elmúlt néhány nap alatt. Semmire sem emlékszik, legalábbis olyasmire, ami segíthetne megoldani eltűnése és a gyilkosságok rejtélyét.

Biztos vagyok benne: a történtek kulcsa az, hogy a föld mélyébe nézett és csodálatos dolgokat látott, de ennek értelme is titok marad. Nem emlékszik a korábbi beszélgetésünkre.

Köze van mindehhez az álomnak? Egy lábatlan ember azt mondja, hogy nem futhatok el Az elől. Holttestek kéz nélkül. A föld mélye és csodálatos dolgok. Valami homályt érzek mindezek mögött, de nem tudom összerakni a darabokat. Windom számára ugyanolyan rejtély, hogy mi történt vele, mint a mi számunkra. Örülök, hogy visszatért, talán ketten együtt sikerrel járunk. Egyelőre azt mondja, egy csendes sakkpartira vágyik.

A KÖVETKEZŐ NÉGY HÓNAP NYOMOZÁSA SIKERTELEN VOLT. AZ ÜGYBEN SOHA NEM TARTÓZTATTAK LE SENKIT.

Harmadik fejezet

1979. január 20. 9 óra

Diane, szóltak a könyvelésről, rengeteg túlórám van, szabadságra kell mennem. Tíz nap kényszerpihenő. Windom azt tanácsolta, utazzak el egy kis szigetre a határtól délre. Azt hiszem, megfogadom a tanácsát. Felhasználhatom az időt, hogy túszmentő technikákat gyakoroljak.

Január 25. 17 óra

La Casa el Corazón. A szív háza. Windom és Caroline itt töltötték a nászutukat. Egy lépés a múltba. Erkélyemről a Karib-tenger meleg vizére látok. A kertben egy öreg sakkozik. Windom mesélt nekem egy öregemberről, aki megtanította a játékra. Ha ez ugyanaz az ember, legalább százéves lehet.

Január 25. 23 óra

Furcsa dolog történt ma este. Vacsora után lementem a kertbe az öreghez, és mondtam neki, hogy hallottam, nagyon jó sakkoktató. Az öreg azt mondta, ez igaz. Aztán az arcomba nézett, majd így szólt: la muerte. Fölállt és távozott. Követtem és magyarázatot kértem. Mielőtt válaszolt volna, befordult egy sikátorba.

- A halál van az arcára írva. Semmire sem taníthatom.

Megkérdeztem, honnan tudja ezt, de csak a fejét rázta.

- Nem jó a kérdés.

Azzal eltűnt az éjszakában.

Január 26. 8 óra

Reggel egy csirke véres tetemét találtam az ajtómhoz szögezve. Megpróbáltam megtalálni az öreget.

Január 26. 19 óra

Diane, egy kicsi földes padlójú kunyhó előtt állok. Odabenn mindössze egyetlen gyertya világít. Az öreg az egyik szarufához kötözött kötélen lóg. Legalább tíz-tizenkét órája halott lehet. A durva falapon, amelyet asztalnak használt, egy papírdarab. Rajta a következő szöveg. "Bocsánat. Bolond vénember voltam. Talán az Úr megállítja Őt."

Kire gondolt az öreg? Rám? A helybeliek szerint egyszerűen csak egy bolond vénember volt. Talán így van, de az is igaz, hogy a zsenit sokszor vékony határ választja el a bolondtól. Nem tudom, mit látott az öreg az arcomon, ami annyira megijesztette, hogy véget vetett az életének. És miért kért bocsánatot?

A KÖVETKEZŐ FELJEGYZÉS IDŐPONTJA BIZONYTALAN.

Diane... sötétség... sötétség... el kell menjek a szigetről... nem... nem... ez egy majom keze... elmenni a szigetről...

Január 27. 21 óra

Diane, azt hiszem, az elmúlt huszonnégy órát erős kábítószer hatása alatt töltöttem. Hogyan és miért adták nekem, nem tudom. Az eredménye teljes zűrzavar a fejemben. A tudatalattimra nyitott ablakok rémisztőek.

Valami gonosz van emögött, és biztos vagyok benne, hogy az öreg halálának köze van hozzá, s hogy odahaza valami történik. Nevezzük megérzésnek, de tudom, hogy valami szörnyűség játszódik le Pittsburgh-ban és semmit sem tehetek ellene. Itt nincs telefon és csak holnap reggel jön a következő hajó. Legalább Windommal beszélhetnék...

Január 28. 10 óra

Feltűnt a szárazföld. Még mindig érzem azt a szörnyű balsejtelmet, amit tegnap. Azt hiszem, tengeribeteg is vagyok. Némi szerencsével és hátszéllel elérem a csatlakozást és éjszakára Pittsburgh-ban lehetek.

Január 28. 23 óra

Hogy juthatott eszembe, Diane, hogy éppen akkor tűnjek el egy szigeten, amikor Caroline Earle-t elrabolják. A dolog akkor történhetett, amikor a kábítószer hatása alatt álltam. De hogy a két, majd' kétezer kilométer távolságban történő esemény között mi az összefüggés, sejtelmem sincs. Azt hiszem, a tibetiek mondják, hogy minden mindennel összefügg.

Csak vázlatosan tudom a tényeket. Windom és Caroline éppen leültek enni, amikor három férfi rontott a házba. Fegyver volt náluk és nyilván értették a dolgukat. Windomot leütötték, mielőtt bármi ellenállást megkísérelhetett volna. Mire magához tért, Caroline eltűnt.

Az emberrablóktól eddig nem érkezett hír. Minden bűnüldöző szervet értesítettek. De nagyon kevés nyom van, amin elindulhatnánk. Csak a szerencse segíthet.

Január 29. 3 óra

Még mindig nincs semmi hír. Elmondtam Windomnak, mi történt a szigeten. Különösen az érdekelte, amit az öreg mondott, mielőtt véget vetett az életének.

Fura, de sem szomorúság, sem meglepetés nem látszott rajta az öreg halálhírére. Gondolom, az elmúlt néhány nap eseményei után semmi nem tudja meglepni vagy elszomorítani.

Január 29. 7 óra

Semmi hír, Diane. Majdnem egész éjszaka fennmaradtam Windommal, sakkoztunk, vártunk. Balsorsa nem befolyásolta stratégiai érzékét. Háromszor is simán megvert. Az iroda véleménye szerint lehetséges, hogy merényletet követnek el Windom ellen. Nem tágítok mellőle, amíg nem múlik el a veszély.

Január 29. 9 óra

Reggel elfogtak egy csavargót, akin Caroline pulóvere volt. Útban vagyunk, hogy kihallgassuk.

Január 29. 10 óra

Íme a csavargóval folytatott beszélgetésem, Diane.

C:  Honnan szedte ezt a pulóvert?
Cs: Az Úr adta. Az Úr adta és az Úr elvette.
C:  Mondott is az Úr valamit?
Cs: Nevetett.
C:  Hogyan nézett ki az Úr?
Cs: Aki ránéz, kővé válik.
C:  Volt valaki vele?
Cs: Egy vörös arcú angyal.
C:  Miért volt vörös?
Cs: A vértől.
C:  Férfi volt ez az angyal, vagy nő?
Cs: Egy pulóver nélküli angyal volt. Úgy sikított, mint egy nő, amikor az Úr bántotta.
C:  Honnan tudja, hogy az Úr volt?
Cs: Mert megmondta, hogy adjam át az üzenetét.
C:  Mi az üzenet?
Cs: Hogy az Isten mindenütt jelen van.

A beszélgetés további része érdektelen. Nem véletlenül kapta meg a csavargó a pulóvert. Az emberrablók tudták, hogy megtaláljuk, és hogy pontosan azt fogja mondani, amit akarnak.

Ijesztő üzenet. Caroline megsebesült, s szükség esetén nem haboznak további kárt tenni benne. Rejtőzik itt egy kód, de nem tudom megfejteni. Azt hiszem, az "Isten mindenütt jelen van" a kulcs hozzá.

Átfésüljük a környéket, ahol a csavargót elfogták, de nem várok eredményt. Windom csöndben figyel, ugyanolyan tehetetlen, mint én.

Január 31. 23 óra

Megint eltelt egy nap és nincs hír Caroline-ról. Minden órával kisebb lesz az esély, hogy élve megtaláljuk. Nem jelentkeztek követeléssel, elrablásának logikáját nem értem. Mit tudhat Caroline, ami bárkit is fenyeget? Vagy azt akarják, hogy Windom hallgasson? Nem tett rá célzást, és meg kell bíznom benne.

Újra és újra visszatérek ezekhez a szavakhoz. Ha Isten mindenütt jelen van, akkor mindent hall és lát is. Komoly következtetés, amelyet senkinek nem mondtam el, még Windomnak sem. Van egy besúgó a szervezetnél, aki minden lépésünket figyeli? És ha igen, miért tudatják velünk? Érthetetlen.

Február 2. 11 óra

A következő üzenet érkezett az iroda washingtoni főhadiszállására:

Az asszony szereti, nem szereti. Ő nem halott, de a szerelme igen. Caroline, Carol, Ca. C. elment.

Az üzenet a különvonalon érkezett, nem tudni, mi módon. Egyre erősödik a félelmem, hogy az irodában kell keresnünk ezt a ravasz és félelmetes koponyát. Eddig nem beszéltem erről Windommal, de tovább nem halogathatom.

Február 3. 23 óra

Elmondtam Windomnak a félelmemet, hogy a szervezeten belül kell keresnünk azt a személyt. Intett, hogy legyek óvatos és senkinek ne említsem gyanúmat. Caroline hollétéről még mindig nem tudunk semmit.

Február 5. 21 óra

Diane, Windom beleegyezett, hogy hipnotizáljam. Mindketten úgy éreztük, hogy bármi is történt eltűnése alatt, köze van Caroline-hoz. A következő szöveg csak egy rövid kivonata a két óra hosszat tartó hipnózisos beszélgetésnek.

C: Hol vagy most?
W: Sok fény van és nagyon sötét.
C: Mit látsz?
W: Az igazságot... hahaha.
C: Miért vittek oda?
W: Nem vittek, kiválasztottak.
C: Mire választottak ki?
W: Hogy jó cserkész legyek (nevetés).
C: Miért engedtek el?
W: Hogy végezzem a munkám.
C: Mi ez a munka?
W: Nem látod, ugye?
C: Nem.
W: Caroline látta.
C: Mit látott?
W: Szeretetet... és gonoszságot.
C: El tudsz vezetni oda, ahová vittek?
W: Nem.
C: Miért nem?
W: Mert innen nem juthatsz oda (nevetés).

Nem sokkal ezután felébresztettem Windomot, és együtt meghallgattuk a felvételt. Sajnos, nem lettünk tőle okosabbak.

A KÖVETKEZŐ KÉT HÓNAP SORÁN CAROLINE HOLLÉTÉRE NEM DERÜLT FÉNY.

Negyedik fejezet

Április 10. 11 óra

A repülőtéren vagyok, Diane. Most kaptam egy jelentést, hogy alsó Manhattanben egy razzia során letartóztattak egy prostituáltat, akire illik Caroline leírása. Windom és én úton vagyunk, hogy azonosítsuk.

Április 10. 13 óra

Elkerültük, Diane. A letartóztatáskor készített kép szerint valóban ő az, azonban egy órával ezelőtt letette az óvadékot és elment.

Windomnak nagy megrázkódtatás volt ilyen állapotban látni a feleségét. Be kell valljam, hogy az első látásra nem ismertem volna meg Caroline-t. Milyen ördögi erő tehet ilyet valakivel? A New York-i rendőrség általános körözést rendelt el, ahogyan korábban mi is. Magam is az utcákat rovom.

Április 11. 3 óra

Mára elég, Diane. Semmi eredmény.

Április 11. 14 óra

Caroline-t egy órája megtalálták. Jelenleg egy kihallgatófülkében van. Bilincsben, hogy ne tegyen kárt sem magában, sem másokban. Nem ismerte meg Windomot, és láthatóan kábítószer, talán heroin hatása alatt áll. Még így is hihetetlen, hogy abból a nőből, akit ismertem, ez a teremtmény lett. A Bellevue Kórházba viszik, hogy helyrehozzák, mielőtt visszavisszük Pittsburgh-ba. Windom tartja magát, bár hallgat. Elképzelni sem tudom, milyen rettenetes titkok vannak Caroline megkínzott agyába zárva. Egyikünk állandóan vele lesz. Fennáll a veszély, hogy aki elkövette vele ezt a szörnyűséget, újra próbálkozik, ha úgy véli, Caroline veszélyt jelent rá.

Április 11. 21 óra

Bellevue. Windom távozott. Látom, hogy visszahúzódik. Hosszúnak ígérkezik az éjszaka.

Április 11. 23 óra

Caroline sikolya visszhangzik a folyosókon. Miféle szörnyeteg képes így behatolni egy ártatlan ember agyába?

Április 12. 6 óra

Caroline egy órája elhallgatott. Windom végig a hallban ült. Az asszony most pihen, bár láthatóan fájdalmai vannak. A véranalízis magas heroin-szintet mutatott ki, és egy másik kábítószer jelenlétét is, amelyet nem tudtak azonosítani. Többet tudunk majd, ha Caroline visszanyeri az öntudatát.

Április 12. 19 óra

Nincs változás az állapotában. Még mindig nem tudják azonosítani a Caroline szervezetében talált másik kábítószert. Csak annyit tudnak, hogy egzotikus, veszélyes, és egyik eddig ismert szerhez sem hasonlít.

Április 13. 5 óra

Lassan huszonnégy óra telt el változás nélkül. Az orvosok attól tartanak, hogy ha hamarosan nem tér magához, akkor sosem fog.

Április 13. 8 óra

Diane, Caroline nem sokkal ezelőtt kinyitotta a szemét. Megfogtam a kezét és megpróbáltam megértetni vele, hogy most már biztonságban van. Ekkor lépett be Windom a szobába, a felesége fölé hajolt és gyengéden végigsimította a homlokát. Könnyek jelentek meg az asszony szemében. Azt hiszem, megtette az első lépést visszafelé.

Április 13. 16 óra

Caroline még mindig nem beszél, bár azt hiszem, tudja, ki vagyok. Az orvosok azt mondták, holnap visszavihetjük Pittsburgh-ba. Windom kérésére megbíztak, hogy vigyázzak rá, mert okkal feltételezzük, hogy nincs vége a dolognak.

Az agy a legerősebb gyógyítóerő. Vannak olyan technikák, túl a nyugati orvostudományon, amelyek hasznosak lehetnek. Windom beleegyezett, hogy bármit megpróbálhatok, ami Caroline-t visszahozhatja. Még soha nem hatott meg ennyire egy másik ember sorsa.

Április 14. 15 óra

Caroline Coopernek szólított. Holnap átszállítjuk egy titkos FBI-házba, a kockázat túl nagy a kórházban. Windommal ellentétben engem zavartak Caroline reakciói. Tudja jól, ki ő, mégis valami visszatartja.

Április 15. 2 óra

Merényletet követtek el Caroline ellen, Diane. Valaki az infúziójába keverte azt a titokzatos kábítószert, amelyet korábban a szervezetében találtak. Az adag elég lett volna húsz ember megöléséhez is. Észrevettem, hogy egy kicsit megváltozott a folyadék színe, amikor a nővér új üveget kezdett, és megállítottam, mielőtt elérte volna Caroline karját. Windom most kihallgat mindenkit, aki hozzáférhetett az infúzióhoz. Még ma elszállítjuk az FBI-házba.

Április 15. 4 óra

Megérkeztünk, Caroline kényelmesen pihen. Nem tudja, hogy merényletet kíséreltek meg ellene. Windom semmire nem ment a személyzet kihallgatásával. Senki nem látott semmi feltűnőt. Nagyon nagy szerencse volt, hogy a gyilkos nem járt sikerrel. Abban sem vagyok biztos, hogy ebben a házban nem támadnak meg.

Április 15. 18 óra

Minden rendben. A környéket átvizsgálták. Caroline ma este mosolygott és a kezemet fogta. Windom boldognak látszott.

Április 16. 2 óra

Caroline rettenetes sikollyal ébredt. Berohantam a szobájába. Windom már ott volt, lágy, megnyugtató hangon beszélt hozzá. Caroline elmondta, hogy látta annak a férfinak az arcát, aki még mindig a nyomában van. Tudja, hogy meg fogja ölni. Azonosítani viszont nem tudta. Windom addig beszélt, amíg Caroline újra el nem aludt. Van valami a tudatalattijában, ami visszatartja. Talán feltöröm a burkot. Windom beleegyezett, hogy megpróbáljam.

Április 16. 15 óra

Diane, a következő szalagon egy hipnózisos beszélgetés hallható. Alanya Caroline Earle. Nem könnyű hallgatni.

C: Jól hall engem?
E: Igen.
C: Tudja, ki vagyok?
E: Igen.
C: Szeretném, ha visszaemlékezne arra az estére, amikor elrabolták... Vacsoráztak éppen. Mi történt?
E: Sertésszelet... a lámpa kialszik... Windom felkiált. Ne!
C: Arcokat látott?
E: Nem.
C: Ezután mi történt?
E: Egy kéz megfogta az arcomat. Sikítottam.
C: Ezután?
E: Ütöttek... ütöttek... ütöttek. Ne... kérem!
C: Minden rendben, itt biztonságban van, nem bánthatják. Emlékszik, mi történt ezután?
E: Sötét... kezek érintenek újra és újra... Ne... ez fáj, szúr...
C: Egy tű?
E: Igen.
C: Kábítószert fecskendeztek be.
E: Éget. Ki akarom loccsantani az agyam a fejemből. Megütöm.
C: Emlékszik arcokra?
E: Igen.
C: Ki az? Az az ember, aki ezt tette magával?
E: A Segítő. Halott.
C: Honnan tudja, hogy halott?
E: Ne...
C: Oké, velem biztonságban van. Mondja el, mi történt a segítővel.
E: A feje az ölemben volt és rám nézett. A teste a padlón.
C: Nem értem.
E: Hallottam sikoltani... levágták a fejét, aztán az ölembe tették. Ne! Ne! Ne!
C: Más arcokra is emlékszik?
E: Nem engedték.

Ennél a pontnál kihoztam a hipnotikus álomból, Diane. Nézz utána a rendőrségnél, nem találtak-e az elmúlt két hónap során fej nélküli holttestet.

Úristen, mit láthatott szegény Caroline. Addig fogtam a kezét a hipnózis után, amíg végre elaludt. Soha életemben nem akartam annyira semmit, mint segíteni neki.

Április 17. 21 óra

Caroline kínzójának kiléte megfoghatatlan. Nem tudok megszabadulni az érzéstől, hogy Caroline eltitkol valamit. Mintha az, hogy azonosítja ezt az őrültet, ugyanolyan fájdalmas volna számára, mint amit tapasztalt. Nehéz nem észrevenni, hogy Windom és ő nemigen tudják összerakni életük széttört darabjait. Ez igen kínos helyzetbe hoz, mivel Caroline iránti vonzalmam egyre nő. Nem engedhetem meg, hogy személyes érzelmeim belekeverjem az ügybe. Kívülálló vagyok és az is maradok. A munkámat végzem, ez minden.

Április 20. 21 óra

Windom úgy döntött, nem marad a házban. Úgy érzi, jelenléte gátolja Caroline gyógyulását. Gyanúm szerint saját magát hibáztatja, és azt hiszi, hogy jelenlétével arra emlékezteti Caroline-t, min ment keresztül.

Több órán keresztül beszélgettünk. Nincsenek kétségei, hogy felesége elrablása összefügg az övével, de nem találja a kapcsolatot.

Mielőtt visszaindult volna a városba, Windom elmondta: hiszi, hogy a Gonosz, mint önálló erő létezik, és szerinte a ravaszsága előbb-utóbb legyőzi a jót. A harc végén a győztesé a dicsőség, és senkit nem érdekel majd, jó volt-e, vagy gonosz-e a győztes, mondta Windom. A bűnüldözés legjobb koponyája.

Április 21. 7 óra

Tegnap este Windomot megtámadták, amikor visszaért a városba és belépett a házába. Támadói megsebezték a karján és a kezén, majd elmenekültek. A házat átkutatták. Caroline-nak nem mondtam el. Utána akarna menni, és ez túl nagy kockázat volna.

Ki az, akit Caroline azonosíthat? És miért nem emlékszik rá? Most már Windom is védelem alatt áll. Addig nem jöhet vissza a házba, amíg meg nem győződtünk arról, hogy nem követik.

Április 30. 19 óra

Nem tudom, mit tegyek. Éljek vissza barátom és mesterem bizalmával, vagy tagadjam meg a szerelmemet?

Caroline iránti vonzalmam láthatóan viszonzásra talált. Ma séta közben elmondta, hogy szeret az első perctől fogva, amikor meglátott. Először megpróbáltam ellenállni. Azt hazudtam, hogy én nem így érzek iránta, de átlátott rajtam, és a végén hosszú, szenvedélyes ölelés lett a dologból.

Még soha nem mondtam ilyet senkiről, de jobban szeretem, mint az életemet. Minden gondolatom, minden impulzusom, minden egyes másodpercem az övé. Meg akarom gyógyítani és meg akarom védeni. A ragyogó tavaszi napsütésben szeretkeztünk; most láttam először boldognak elrablása óta.

Nem tudom, mit mondjak Windomnak holnap. Amellett, hogy hasztalan próbálnám, nem tudok és nem akarok hazudni neki.

De még csak este van. A reggel csak holnap jön el.

CAROLINE HANGJA: A FELVÉTEL VALAMIKOR AZ ESTE KÉSZÜLT.

Szeretlek, Dale Cooper.

Április 30. 23.30

Caroline nem sokkal ezelőtt sikoltozva ébredt álmából. Látta elrablója arcát, és biztos abban, hogy ismeri őt. Azt hiszem, a gátak, amelyek visszatartják, leomlanak. Beleegyezett, hogy holnap ismét hipnotizáljam. Windom tévedett. A szerelem erősebb, mint a gonosz.

Május 1. 1 óra

Valami nincs rendjén... Caroline!

A KÖVETKEZŐ BEJEGYZÉS IDŐPONTJA ISMERETLEN.

Megszúrtak... eszméletlen... Caroline halott. Caroline halott... Bocsáss meg!

Ötödik fejezet

"Az egyik legrettenetesebb jelenet volt, amit valaha is láttam, pedig végigszolgáltam egy háborút és tíz évet a szervezetnél. Reggel kilenc körül kétségbeesett telefon hívta ki a mentőket az FBI-házba. Értesítették a helyi rendőrséget, az pedig minket. Feltételezések szerint Earle ügynök hívta a mentőt. A helyi rendőrség néhány perccel a mi egységünk előtt érkezett a helyszínre. Lezártuk a ház közvetlen környékét, majd behatoltunk. A nappali padlóján egy széknek dőlve Cooper ügynök feküdt. Mellbe szúrták. Jelentős mennyiségű vért vesztett és nem volt eszméleténél. Caroline Earle a karjaiban volt. Őt is megszúrták. Meghalt. Vérnyom mutatta, hogy a hálószobában ölték meg, onnan hurcolták oda, ahol találtuk. Earle ügynök a konyha sarkában kucorgott a telefont markolva. Láthatóan megtébolyodott. Az ügyben soha nem tartóztattak le senkit."

Bill Raum,
az FBI különleges ügynöke

Május 15.

Nincs kéznél az órám. Kórházban vagyok. A falak világoskékek. Van még valaki a szobában, de nem látom, csak a köhögését hallom, mert nem tudok megmozdulni. Caroline halott. Azt mondják, Windom talált meg minket. Nem tudom, hogyan nézzek a szemébe.

Nem sokra emlékszem. Arra igen, hogy eszméletre tértem, és Caroline élettelen teste a karomban volt. A szeme csukva. Az orvos szerint szerencsés vagyok, hogy életben maradtam... megmondtam neki, hogy ha azt hiszi, ez szerencse, akkor nem sokat tud az életről, azon kívül, hogyan pumpálja a szív a vért. Azt mondják, Caroline-t tíz napja temették... Ott kellett volna lennem... Nekem kellett volna meghalnom.

Május 20. 7 óra

Diane, megpróbálom a lehető legpontosabban rekonstruálni a támadás éjszakájának eseményeit. Éjjel egy óra tájban mozgást észleltem a ház körül. Caroline aludt. Elővettem a fegyveremet, és átkutattam a ház belsejét, de behatolásnak nem találtam nyomát. Alig tértem vissza a hálószobába, hogy megnézzem Caroline-t, megéreztem, hogy még valaki van a szobában. Mielőtt bármit tehettem volna, egy kés hatolt a bordáim közé, a bal tüdőmbe. Azt hiszem, kiáltottam még Caroline-nak, aztán elvesztettem az eszméletemet. A következő emlékem, hogy rövid időre magamhoz tértem, és Caroline-t holtan találtam a karjaimban. Hosszú fehér inge vérben úszott.

Apa itt van a kórházban. Gordon Cole is. Úgy látom, jól kijönnek egymással. Életemben először mondhatom, tudom, mi a szerelem, mert elveszítettem.

Május 20. 15 óra

Gordon elmondta, hogy Windom talált ránk. És azt is, hogy nem tudta elviselni a látványt. Az elméje elborult. Súlyosabb sebet kapott, mint én. Jelenleg ugyanennek a kórháznak a pszichiátriai osztályán van.

Úristen, mit tettem! Elárultam, és az őrületbe kergettem a legjobb barátomat. És nem tudtam megvédeni az életét, amelyet a magaménál jobban szerettem. Mihelyt tehetem, Windomhoz és Caroline-hoz megyek.

Május 25. 16 óra

Úgy tűnik, volt egy eddig észrevétlen vérömlenyem. Ma átszakadt és jelentős vérveszteséget szenvedtem. Emlékszem, mintha egy folyón lebegtem volna lefelé, miközben emberek rohangáltak körülöttem. Meg akartam mondani nekik, hogy minden rendben, hagyjanak csak sodródni az árral. Apa délután elmondta, hogy a szívem két percre leállt. Vagyis halott voltam. Nem emlékszem, hogy fényt láttam volna, ahogy mondják. Csak arra, hogy lebegek a sodrásban és a béke... bárcsak hagytak volna.

Június 1. 14 óra

Ma kiültettek egy tolószékbe, Diane. A múlt éjjel azt álmodtam, hogy a ház padlóján fekszem véresen, és hallom Windom nevetését. Valami nagyon zavar ebben az álomban. Az orvosok azt mondják, holnap láthatom Windomot, bár figyelmeztetnek, hogy nem fog felismerni.

Június 2. 16 óra

Windom a szoba sarkában kucorgott magányosan, mozdulatlanul. Az orvosok betoltak. Hosszú ideig, talán percekig is pislogás nélkül meredt rám. Aztán hirtelen felállt és nevetni kezdett. Megpróbáltam beszélni vele, de hiába. Csak annyit mondott: Sakkozik valaki?

Amikor kifelé vittek, visszanéztem rá. Abbahagyta a nevetést, a szemembe nézett. Akkor újra megszólalt: Te jössz.

Megint nevetni kezdett. Windomról képzeltem volna el a legnehezebben, hogy így összetörjön. Nem kerülhettem ki a tényt, hogy részben vagy egészben én vagyok a hibás.

Június 7. 10 óra

Bár még néhány hét eltelik, míg annyira visszatér az erőm, hogy szolgálatba léphetek, ma kiengedtek a kórházból. Hogy érzelmileg és lelkileg mikor szedem össze magam, nem tudom megmondani.

Június 10. 16 óra

Caroline sírjánál állok. Kis vörös gránit sír, rajta: Emlékül... Ki csinálhatta ezt?

Július 14. 21 óra

A sebeim nagyrészt begyógyultak. A kedvem annál rosszabb. Úgy döntöttem, szabadságot kérek, amikor a betegállományom lejár.

Július 20.

Vállalom a felelősséget. Elbuktam.

A KÖVETKEZŐ HAT HÓNAP SORÁN COOPER MINDÖSSZE KÉT FELJEGYZÉST KÉSZÍTETT. NEM TUDNI, HOL VOLT EZ ALATT AZ IDŐ ALATT.

Nem tudom, ki vagyok. Kutatunk és kutatunk, és a végén mindig ugyanabba a tükörbe nézünk, ugyanarra az arcra, hiába remélve, hogy valami mást találunk. Gyógyulni...

... gyógyulni... kérem.

HATODIK RÉSZ

Első fejezet

1980. február 1. 24 óra

Azt hiszem, készen állok. Megkértem Gordont, vegyen vissza aktív állományba. A testem erős, az elmém tiszta és nincs bűntudatom. Nekem is nehéz elhinnem, amit elmondok.

Windom Earle jóval a szörnyű éjszaka előtt megőrült. Ő támadott meg engem és ő gyilkolta meg a feleségét. Túl jó ellenfél ahhoz, hogy ezt bizonyítani is tudjam, de biztos vagyok benne.

Nem tudom, hogyan és mi okból lépte át Windom ezt a határt. A saját eltűnése, úgy vélem, nem testi, hanem szellemi volt. Windomot megszállta az ördög. Az a Windom, akit addig ismertem, nem létezett többé. Csak játszott velünk. Minden, ami ezután történt, az ő műve volt. Ő rabolta el Caroline-t. Ő adta neki a szert, amely az őrület szélére kergette. Hagyta, hogy egymásba szeressünk, hogy aztán belegázoljon az érzelmeinkbe. Mindent meg kell tennem, hogy Windom soha többé ne hagyhassa el a kórházat.

Február 10. 11 óra

Gordonnak kellett felhívnia az orvosokat, hogy megkapjam az engedélyt és láthassam Windomot. Senkinek nem beszéltem a gyanúról. Talán a látogatás után lesz bizonyítékom.

Február 11. 15 óra

A következő felvételt nem sokkal ezelőtt készítettem. Windomon kényszerzubbony volt.

C: Szervusz.
W: Jól öltözködsz. A kesztyűm... nincsenek ujjai.
C: Tudod, ki vagyok?
W: Igen... valamit árulsz.
C: Hol van Windom?
W: Elment.
C: Hová ment?
W: Ment Keletnek és Nyugatnak, Északnak és Délnek. Dale-nek.
C: Miért ölted meg Caroline-t?
W: Caroline-t?
C: Azért, mert engem szeretett?
W: Tudod, azt hiszem, nem akarok venni az árudból.
C: Te szúrtál meg?
W: Definiáljuk a szúrást... dárda, lándzsa, tű, tövis ... ez az. Megvan.
C: Miért?
W: Hogy meggyógyítsam a világ beteg gyermekeit.
C: Hol voltál, amikor eltűntél?
W: Egy megállóban, ahol a legnagyobb nyavalyás fürdőszoba volt, amit valaha láttál.
C: Hogy néz ki a gonosz, Windom?
W: Mindig rossz kérdést teszel fel. Azt hiszem, semmit sem tanultál.
C: Mi volna a helyes kérdés?
W: Hogyan nem néz ki a gonosz? (nevetés)
C: Mire tanított az az öreg?
W: Miféle öreg?
C: Az az öreg, aki felakasztotta magát a szigeten.
W: Felakasztotta?... Mindenre ő tanított.

Ezután Windom nem volt hajlandó megszólalni. Lejátszottam a szalagot Gordon Cole-nak, és nem hivatalosan tájékoztattam a gyanúmról. Mindketten egyetértettünk abban, hogy a felvétel semmit nem bizonyít, de világos volt számunkra, hogy Windom Earle élete végéig nem hagyhatja el a kórházat.

Március 1. 23 óra

Végeztem a távollétemben felgyülemlett papírmunkával. Holnap kapom meg az új megbízatásomat. Gordon is, én is egyetértünk abban, hogy nem volna helyes Pittsburghban maradnom. Gordon nagyon kiáll mellettem. Hamarosan kiderül, az Iroda bízik-e bennem.

Március 12. 9 óra

Csomagolunk, Diane, irány San Francisco.

Május 1. 6 óra

A kocsi feltankolva, az utánfutó megpakolva. Van egy útihűtőm tele szendviccsel és más finomságokkal. Apát két óra múlva veszem föl a repülőtéren, aztán irány Nyugat, a jövő. Remélem, ígéretesebb, mint a közelmúlt.

Május 1. 11 óra

Indiana állam, Terre Haute. Apa hólyagja nem olyan erős, mint valaha volt. A sok megállás miatt egy nappal tovább fog tartani az út.

Bárcsak szavakba tudnám önteni mit éreztem, amikor elhagytuk Pittsburghöt. Holnap St. Louis, Kansas City és a Nagy Síkság. Jó volna bivalyt látni.

Május 2. 14 óra

Ma negyedszer állunk meg. Mondtam Apának, hogy nem volna butaság évente megnézetni magát az orvossal, ha hazament. Átmentünk a fenséges Mississippin, és beugrunk Hannibalba, hogy lássam Samuel Clemens otthonát.

Május 2. 22 óra

Diane, azt hiszem, nyugodtan mondhatom, hogy száz évvel ezelőtt kellett volna születnem. Lejárt a Tom Sawyerek és Huckok ideje.

Május 3. 17 óra

Ha nem tévedek, akkor az ott előttem a Szikláshegység.

Május 3. 21 óra

Diane, egy tanács a jövőre nézve, soha ne táborozz nagy, ezüstszínű lakókocsival utazó New Jersey-i családok közelében.

Május 5. 14 óra

A Nagy-Sóstó. Egy csomó mormon szabályos alakzatban halad.

Május 6. 23 óra

Reno, Nevada állam. Amikor utoljára láttam Apát, egy magas, szőke nővel csevegett, akinek a ruhája nem volt nagyobb egy bélyegnél. Egy rulettasztalnak dőlt, és azt hiszem, apám épp azt mesélte neki, hogy az egyik holdkrátert róla nevezték el.

Május 7. 9 óra

Az út hátralévő részét egyedül teszem meg. Apára csak hajnalban bukkantam rá, amikor is már három órája megházasodott. Az új mostohaanyám Shamrocknak hívják. Hát nem fura, hogy a Bryn Hawrban végzett? Germanisztikát tanult. Egy kis szaunás kunyhóban akarják tölteni a mézesheteket a hegy tetején.

Diane, neked még soha nem jutott eszedbe, hogy vándorcigányok hagytak a szüleid küszöbén?

Május 10. 16 óra

San Francisco. Micsoda város! Bejelentkezem az irodában, és megfelelő szállást keresek.

Május 11. 15 óra

Szép lakást találtam, Diane. Az ablaka a Golden Gate-re néz, és közel van a kínai pékség, amely a világ legkisebb fánkját csinálja. Két nap múlva kell munkába állnom, addig ismerkedem a várossal.

Május 12. 11 óra

Diane, el sem fogod hinni, épp most hajtottam át egy óriási vörös fába vágott lyukon. Soha nem láttam ekkora fát a keleti erdőkben. Az ilyen fákról legendák születnek. El sem tudom képzelni, mit szólt volna egy druida egy ilyen szörnyeteghez.

Május 12. 14 óra

Alcatraz sziget. Ha az emberiség ilyenfajta emlékeket hagy, nem hiszem, hogy fényes jövőnk lesz, Diane.

Május 15. 7 óra

Négy kínai fánk, egy csésze kávé, és már indulok is. Valami elkezdődik. Készen állok.

Május 15. 23 óra

Azt mondják, minden kezdet nehéz. Úgy tűnik, hogy a pittsburghi események híre megelőzött. Azt hiszem, bizonyítanom kell majd az ittenieknek. Egy eset kellene.

Május 20. 22 óra

Akad egy támogatóm itt San Franciscóban. Robin Masters ügynök, aki együtt végzett velem az Akadémián. Amikor utoljára láttuk egymást az Akadémia lőterén, az élet még olyan egyszerű volt. Annyi minden történt azóta. De még mindig piszok jól lő. A régi idők kedvéért lementünk a lőtérre, és mindketten kilőttünk egy tárat. Tiszta döntetlen volt. Most gazdasági bűneseteken dolgozik, így valószínűleg nem sűrűn futunk majd össze. Nem baj. A múltat le kell zárnunk. Elég kihívást jelent a jövő is.

Június 15. 14 óra

Van egy ügyem, Diane.

Június 15. 16 óra

Egy húsz év körüli fiatal férfi holtteste fölött állok. Egy autópálya közelében dobták ki egy kocsiból. Megkötözték, a száját kipeckelték és többször belelőttek. Mezítelen testén szexuális erőszak jelei láthatók. A helyi hatóságok emberrablásra gyanakodnak, ezért hívtak ki minket.

Diane, kérlek, nézz utána minden megoldatlan gyilkosságnak a múlt évben, amelynek áldozata nagyjából hasonló korú férfi. Azonkívül ellenőrizd a férfi prostituáltak halálát, akár baleset volt, akár nem. Kezdd a San Franciscó-i körzettel, aztán addig tágítsd a kört, ameddig szükséges. Úgy érzem, szériagyilkossal állunk szemben.

Június 23. 16 óra

Az áldozat valóban prostituált. Tizenkilenc éves, narkós, aki tizenhat éves korában szökött meg hazulról. A szülei Minnesotában élnek. Két másik férfi prostituáltat öltek meg az utóbbi nyolc hónapban. Az erőszakos halál nem ritkaság a körükben, így a hatóságok nem hozták őket összefüggésbe.

Kihallgattam egy Spider nevű fiatal férfit, aki azt állítja, látta az áldozatot azon az éjszakán, amikor eltűnt. Azt mondja, hogy a barátja egy új kék szedánba szállt be. Arra nem emlékezett, hogy nézett ki a vezető. Két további férfi prostituáltról derült ki, hogy eltűnt.

Diane, indíts el Washingtonon keresztül egy országos nyomozást halott vagy eltűnt férfi prostituáltak után. Aztán szedd táblázatba az időpontokat és a helyszíneket.

Június 28. 11 óra

Diane, ha az ösztönöm nem csal, olyan gyilkost keresünk, aki nyolcszor ölt az elmúlt két év alatt Illinois és San Francisco sávjában. Ha hű marad a szokásaihoz, a következő hetek valamelyikében ismét ölni fog.

A kék szedánt nem sikerült megtalálnunk. Értesítettem a hatóságokat, hogy egy tömeggyilkos működik a körzetben, és valószínűleg rövidesen ismét gyilkolni fog. Az más kérdés, hogy a férfi prostituáltak ritkán működnek együtt a hatóságokkal. Tapasztalataik alapján nemigen bíznak bennünk.

Annyit tudunk, hogy a nyolc áldozat közül hatot utoljára homokos bárokban láttak. Úgy tűnik, hogy az egyetlen járható út álcázva dolgozni. Felvettem a kapcsolatot a helyi rendőrség egyik homokos őrmesterével... hadd fogalmazzam újra. Egy rendőrtisztviselő lesz a segítségemre, aki szívesebben maradna névtelen. Kölcsönadott néhány bőrholmit, és megmutatta azt az éjszakai szórakozóhelyet, ahol a gyilkos leginkább felbukkanhat. A legutóbbi áldozat is látogatta ezt a helyet, bár nem tudok róla, hogy halálának éjszakáján is járt volna itt.

Június 28. 22 óra

Meglepően erotikus érzés a bőrholmi az ember csupasz bőrén.

Június 28. 22.10

Az Y klub bejárata előtt állok. Kiscserkész korom óta nem láttam ennyi férfit összegyűlni. Lehet, hogy tévedek, de azt hiszem, hogy a cserkész kézikönyvből tanultaknak semmi hasznát nem fogom venni ezek mögött a vörös ajtók mögött.

Június 29. 3 óra

Három olyan férfival is találkoztam a táncparketten, akik szintén Sas cserkészek voltak. Az egyikük még mindig nagyon érdeklődik a csomókötés iránt. Senkire nem illik a kép, amelyet a gyilkosról kialakítottunk. Ezzel szemben meghívtak egy hatnapos jachtkirándulásra Hawaiiba. Holnap ismét megpróbálom.

Június 29. 21 óra

Gordon táviratozott, hogy vigyázzak a hátsó felemre. Megszervezte a helyi rendőrség támogatását, és a szervezet hat embert ad a következő hétre. Valami áttörés kéne.

Június 29. 23 óra

Diane, az elmúlt órákban öt ajánlatot kaptam az Y klubban. Senki sem illik a képbe, bár néhányan kitűnően táncolnak. Érdekes, régebben soha nem volt ekkora sikerem.

Június 30. 2 óra

Egy világoskék szedán köröz a klub körül. Kimegyek, hogy kapcsolatot teremthessek.

Június 30. 2.15

A kocsi egy kék Ford LTD, rendszáma California, 203 CYH. Szerintem más állambeli rendszámot keresünk, de eddig ez a legnagyobb hal. Felém tart.

Június 30. 2.30

Diane, ez nem az a hal, hanem egy Mill Valley-i ügynök. Azt tanácsoltam neki, hogy beszélje meg a dolgot a feleségével, különben hosszú távon tönkremehet a házassága. Újra az utcán... Azt hiszem, ez egy sikoly volt.

Június 30. 2.38

Diane, egy új, kék Dodge Dartot üldözök. A vezetőjénél feltehetően fegyver van. Megpróbált elütni egy férfi prostituáltat, amikor vita robbant ki a szolgáltatás áráról. Helyénvaló megemlíteni most, amikor megpróbálom bevenni ezt a kanyart, hogy több rendőr sérül meg autós üldözés közben, mint bármely más alkalommal a munka során... azt hiszem, valami baj van... kérlek, nézz utána, mikor volt ez a kocsi utoljára szervizben.

Június 30. 4 óra

Egy jó tanács, Diane, a biztonságos vezetéshez. Mindig győződj meg arról, hogy a fékek jól működnek, mielőtt elindulnál lefelé egy meredélyen. Nem sérültem meg, de egy utcányi bokrot kell majd az Iroda költségén helyreállítani. A gyanúsított őrizetben, bár azt hiszem, csak ebben a támadásban bűnös, és nincs köze a gyilkosságokhoz.

Június 30. 10 óra

A labor most azonosította a legutóbbi áldozaton talált utolsó bizonyítékot, az egyik lábköröm alatt talált kis fonáldarabkát. Egy autó szőnyegéből származik. A színe kék, a kocsi valószínűleg Ford, bár több gyártó is ugyanazokkal a bedolgozókkal dolgozik. Úton vagyok Mill Valleybe, hogy meglátogassam az ügynököt, aki leszólított a múlt éjjel. Bushnak hívják, nőtlen, és tavaly költözött ide Chicagóból. Azt hiszem, ezt nevezik áttörésnek. Van nálam házkutatási parancs.

Június 30. 13 óra

Három egység várakozik odakinn. Én Bush kis házában vagyok. Fehér kerítés, rózsák, új szőnyegek, egy levágott pénisz egy köcsögben, és négy Polaroid kép, amelyeken meztelen férfiak fekszenek hason, kezük hátul összekötve. Egyikük az utolsó áldozat. Nem akarok beleveszni a részletekbe, de látszik, hogy a kép a gyilkosság után készült. A labor majd gondosan átmegy mindenen. Most szépen megvárjuk, hogy Mr. Bush hazaérkezzen.

Június 30. 18 óra

Bush most áll be, Diane. Mihelyt a zárba dugja a kulcsot, elkapjuk.

Június 30. 19 óra

Busht letartóztattuk. Minden jogáról lemondott. Itt következik vallomásának egy részlete. Nyugodt volt, szinte boldognak tűnt, hogy a gyilkosságoknak vége.

C: Június 14-e éjszakán fölszedett egy Randy nevű férfi prostituáltat?
B: Igen, azt hiszem, így hívták.
C: Hová vitte?
B: Ide... a házamba.
C: Mit tett, amikor ideértek?
B: Ittunk, aztán megérintettem, majd megkötöztem és lelőttem.
C: Másokat is megölt?
B: Igen. Őket is lelőttem, egyet megfojtottam.
C: Miért?
B: Ők kértek rá.

A többi is nagyjából ilyen, Diane. Azt hiszem, egy időre elegem van az erőszakos bűnügyekből. Egy jó kis sikkasztás vagy kémkedés... szerintem ezt írta föl az orvos. Fárasztó volt a nap.

Július 30. 11 óra

Nem volt könnyű elintéznem, Diane, de átirányítottak a kémelhárításhoz.

COOPER A KÖVETKEZŐ HAT ÉVET A KÉMELHÁRÍTÁSNÁL TÖLTÖTTE. HA LÉTEZNEK IS SZALAGOK EBBŐL AZ IDŐBŐL, AZ FBI NEM ENGEDÉLYEZTE A KÖZLÉSÜKET. EZEKBŐL AZ ÉVEKBŐL AZ APJÁNAK KÜLDÖTT "LEVELEKEN" KÍVÜL NINCS DOKUMENTUM.

1983

Kedves Apa!

Sajnálattal hallottam Shamrock balesetéről. A laboránsok itt az irodában azt mondják, hogy a legtöbb ember kitűnően tud járni három lábujjai is. Ha át kell alakíttatni a cipőit, tudok egy kínai cipészt, aki évekkel ezelőtt zsugorított lábú nőknek dolgozott.

Én jól vagyok. A munkám, amelyről nem beszélhetek, jól megy. Találkoztam egy csinos orosz táncosnővel. Furcsa mód neki is problémái vannak a lábával. Légy nyugodt, határaink biztonságban vannak és életformánkat nem fenyegeti veszély. Örülök a szerszámos naptárnak.

Dale

1986

Legjobb tudomásom szerint (másokat is megkérdeztem) mosatlan gyümölcstől nem lehet légiós betegséget kapni. Úgy tűnik, egyszerű ételmérgezés.

Shamrocknak újra kéne gondolnia a diétátokat. Soha nem hallottam, hogy a hűtőszekrény kitiltása része volna a makrobiotikus életstílusnak.

Köszönöm a fekete zoknit, amelyet karácsonyra küldtél. Pont ilyent akartam. Gondolom, érdekel, hogy kérelmeztem az áthelyezésemet. Gordon Cole azt akarja, hogy a homályban rejtőzés után visszakerüljek az utcára. Mellesleg üdvözöl és köszöni a tanácsot a fülcseppekről.

Remélem, hamarosan felgyógyulsz. Majd jelentkezem.

Dale

Második fejezet

1987 NYARÁN COOPER OTTHAGYTA A KÉMELHÁRÍTÁST ÉS A KÁBÍTÓSZER-ELLENES HIVATALLAL, A DEÁ-VAL KÖZÖSEN VÉGREHAJTOTT DROGELLENES PROGRAMHOZ HELYEZTÉK.

Augusztus 24. 9 óra

Diane! Harmadik napja vagyok a DEA embereivel, és még eggyel sem találkoztam, akin zakó és nyakkendő lett volna. Az is feltűnt, hogy még az irodában, kávézás közben sem veszik le a golyóálló mellényt. Éppen a megfelelő emberek, hogy kiértékeljék az új nyomozási eljárást, amelyet egy Gumm nevű tibeti szerzetes írásai alapján dolgoztam ki.

Augusztus 26. 23 óra

A Gumm munkája alapján végzett első felületes kísérletem szerint Lee Harvey Oswald nem egyedül cselekedett azon a végzetes napon Dallasban, Jack Ruby pedig még él és Peruban található. Lehet, hogy még dolgoznom kell a rendszeren?

Szeptember 2. 10 óra

Diane, a mexikói hatóságok riasztották a DEÁ-t, hogy egy nagy hajórakomány kokain érkezik az egyik határ menti városba. A mexikói rendőrség segítségével a DEA jelentkezik vevőként Tijuaná-ban. Középnyugati biztosítási ügynököknek adják ki magukat. Valami okból a DEÁ-sok úgy vélik, hogy ez pont rám szabott szerep. A társam egy Dennis Bryson nevű DEA-ügynök. Ma este indulunk San Diegóba.

Szeptember 2. 23.30

San Diego. Diane, legközelebb, amikor délre jövök, figyelmeztess, légy szíves, hogy hozzak víztisztító tablettát, egy jó iránytűt és egy széles karimájú kalapot.

Szeptember 4. 9 óra

Amikor az ember átlépi a határt, egy másik országba kerül, Diane. Bár az állítás nevetségesen nyilvánvaló, a dolog teljes jelentősége bonyolultabb. Azt jelenti, hogy teljesen magunkra leszünk utalva. Senkit nem hívhatunk segítségül. A jelvényeink, amelyeket mindannyian lényünk részének tekintünk, odahaza maradtak az Államokban. Ha balul üt ki a dolog, senki nem tudja, hol vagyunk, mert hivatalosan nem lépünk be az országba.

Röviden: mihelyt átléptük a határt, nem létezünk.

Szeptember 4. 10 óra

Öt dollárral megkentük a határőrt. Lehet, hogy csak képzelem, de majdnem biztos vagyok abban, hogy követnek. Mivel a mexikói rendőrség két embere tud csak a küldetésünkről, nem tartom ezt túl jó jelnek.

Szeptember 4. 11 óra

Meglehetősen tarka látványt eredményez, amikor két kultúra találkozik. Helyenként lidérces is. Minden elképzelhető bűn, eltévelyedés, perverzió és mocsok megtalálható itt, mégpedig élénk színekben. Most már biztos, hogy követnek. Egy barna kisteherautó van a nyomunkban két mexikói férfival, amióta csak átjöttünk a határon. Egyelőre megelégednek azzal, hogy messziről figyelnek. Lehet, hogy változtatnunk kell terveinken.

Legközelebb a Casa de Vista motelnél állunk meg. Ott ebédelünk, és várjuk a kábszerkereskedő telefonját, hogy megbeszéljük a találkozót.

Szeptember 4. 12.30

Van egy dolog, Diane, amely nem változik, függetlenül attól, hová utazol. Sehol nem kapod meg az ígért kilátást. Az egyetlen "vista", amelyben jelenleg gyönyörködhetek, egy nagy barna kutya, amint egy döglött kígyót vonszol a poros úton. Ahogy elnéztem az éttermet, azon sem lepődnék meg, ha ezt a kígyót szolgálnák fel ebédre.

Szeptember 4. 13.30

Kár alábecsülni, Diane, azt az egyedülálló gasztronómiai élményt, amelyet a hüllők jelentenek a vállalkozó kedvű gyomornak. Lágy, fehér hússzeletek, amelyek finoman rezegnek a kaktuszos chiliszószban. Az amerikaiak az étkezési lánc jelentős részét lebecsülik, mert úgy gondolják, hogy gusztustalanok.

Még mindig várjuk a telefont, barátaink a teherautóban az utca túloldalán üldögélnek.

Szeptember 4. 14 óra

Most telefonáltak. A vattacukros standhoz kell mennünk az arénánál. Nem mondták meg, hogy néz ki, akivel találkozunk, ő megismer minket. Egyikünknek sem tetszik a dolog. Ideje elveszteni teherautós barátainkat.

Szeptember 4. 15 óra

Két árnyékunk nincs többé a nyomunkban. A piacon megléptünk tőlük. Dennis most a vattacukros bódé előtt áll. Én távolabbról figyelem. Egy magas, fehéröltönyös férfi közeledik Dennishez...

Szeptember 4. 19.03

Dennis elment, Diane. Nem tudom, hová. Az árus nem akart egyszerre kettőnkkel tárgyalni, és Dennis úgy döntött, elmegy vele egyedül. Egy szürke, négykerék-meghajtású Mercedes teherautóval tűntek el. Azt beszéltük meg, hogy én visszamegyek a szobánkba és négy órán belül értesítenek. Három perce telt le a határidő. Mielőtt elment, Dennis azt mondta, ha valami baj történne, nyissam föl a bőröndje hamis fenekét... Vajon honnan szerzi a DEA az izraeli kézigránátokat? Azt hiszem, a géppisztoly is jól jöhet. Úgy gondolom, ideje meglátogatnom teherautós barátainkat.

Szeptember 9. 19.50

Ha valakit meg akarsz győzni, Diane, nagyon hatékony eszköz egy kézigránát. Két új barátom nem csak azt mondta el, hol van Dennis, hanem azt is felajánlották, hogy használjam a kocsijukat. Régi cserkészparancsnokom örülne, ha látná, milyen jó hurkot tudok csomózni.

Dennis egy nagy ültetvényen van a városon kívül. Azt hiszem, nyugodtan mondhatom, hogy a helyi rendőrségtől nem sok segítségre számíthatok, bár lehet, hogy lesznek közülük néhányan az ültetvényen.

Szeptember 9. 22 óra

Azért van néhány dolog, amire azt mondhatom, előnyömre szolgál. Először is holdtalan az éjszaka. Másodszor, a meglepetés az én oldalamon van. Három, mindössze egy tucat őrt látok. De azt hiszem, ezt egyelőre az előre nem látható kategóriába teszem.

A teherautósok szerint Dennist az istálló melletti épületben tartják. Egyetlen őr van az ajtóban. A probléma, ahogy én látom, elég egyszerű. Ki kell szabadítanom Dennist úgy, hogy egyikünket se öljenek meg. Egy nagy gumiszalagra volna szükségem.

Szeptember 10. 0 óra

Az őrök többsége eltűnt. Gumiszalagot nem találtam, de a teherautó rakterén volt egy kötél, abból csináltam parittyát.

Tervem két részből áll. Először a parittyával a ház ajtajához repítem a gránátot, aztán egy füstgránát repül a tömegbe. A keletkező zűrzavarban elkapom az őrt és kiszabadítom Dennist. Ha az első rész nem úgy sül el, mint vártam, visszatérek a régi alapelvhez, amelyet Ulysses S. Grant hirdetett: elsöprő tűzerő. Most jut eszembe valami, Diane. Még soha nem használtam kézigránátot.

Szeptember 10. 2 óra

Diane, ha parittyával akarsz kézigránátot kilőni, ne felejtsd, hogy a repülés íve legalább olyan fontos, mint a sebesség. Azt sem árt tudni, hogy egy szuverén ország határain belül kézigránát hajigálása kitoloncolással és súlyos ellentűzzel jár.

Dennis jól van. Kiderült hogy U. S. Grant alapszabálya megfelelően működik, ha az embernek elég szerencséje van. Nem hiszem, hogy bármelyikünket szívesen látnának a közeljövőben ebben az elragadó országban.

MÁSNAP A SAN DIEGO MIRRORBAN A KÖVETKEZŐ BESZÁMOLÓ JELENT MEG AZ INCIDENSRŐL:

A mexikói rendőrség jelentése szerint tegnap este lövöldözés tört ki egy ültetvényen, tízmérföldnyire Tijuanától. Hét ember megsebesült. Mindannyian istentiszteleten vettek részt a kápolnában. A jelentés szerint a Jákob könyvének értelmezése körül kialakult vita vezetett automata fegyverek és kézigránátok bevetéséhez.

AZ FBI VAGY A DEA RÉSZÉRŐL HIVATALOS JELENTÉS VAGY KOMMENTÁR AZ ÜGYRŐL NEM SZÜLETETT. COOPER MÉG EGY BEVETÉSEN VETT RÉSZT A CSOPORTTAL, AZTÁN VISSZAHELYEZTÉK AZ IRODÁHOZ.

November 9. 16 óra

Diane! Azt az információt kaptam, hogy nagy mennyiségű kokain érkezik. A közvetítő egy oaklandi fogorvos. Vannak idők, Diane, amikor áldozatot kell hoznunk, és a kockázattal nem törődve, többet kell tennünk a puszta kötelességünknél. Most is ilyen a helyzet. Dennis két hónapja volt fogorvosnál. A teher így az én vállamat fogja nyomni.

A félelmet le kell tudni küzdeni annak, akinek testét és elméjét egyaránt felkészítették. Két kivételt tudok, ami ellen, úgy érzem, nem lehet felkészülni. Az egyik, hogy egy kis bogár bemászik a füledbe, és az agyad felé tart. A másik a fogász, amint egy nagy sebességű fúróval matat a számban.

Hét éve nem voltam fogorvosnál.

November 15. 10 óra

Bejelentkeztem a fogászhoz. Biztos, hogy csak a képzeletem műve, de úgy érzem, mintha az összes fogam rohadna. Egész éjszaka azt álmodtam, hogy anyám édességgel töm.

November 18. 13 óra

Egy jó és egy rossz hírem van, Diane. Azt hiszem, fogok tudni vásárolni a fogásztól. A rossz viszont, hogy pocsékak a fogaim.

Hat lyukas fogam van, és a fogász, ahányszor egy újabbra bukkant, fenyegetően rázta felém az ujját. Ha van egy kis időd, Diane, nézd meg, légy szíves, az iroda szabályzatát, van-e valami külön rendelkezés fogorvosok lelövéséről.

November 23. 15 óra

Ez a fogász többé nem töm fogat, Diane. Sajnos, az utolsó, amit betömött, az enyém volt, de azt hiszem, jó munkát végzett.

Harmadik fejezet

1987. DECEMBER 15-ÉN COOPER OTTHAGYTA A DEA-FBI EGYESÍTETT CSOPORTOT.

December 20. 23 óra

El sem tudom mondani, Diane, milyen jó újra biztos talajon állni. Tisztelem és csodálom azt a munkát, amit a DEA végez, de nem érzem, hogy igazán beleillek abba a csapatszellembe, ami náluk uralkodik. De néha egész jól éreztem magam köztük, nem is említve, hogy ingyen megcsinálták a fogaimat.

1988. JANUÁR 7-ÉN COOPER A KÖVETKEZŐ SZÖVEGŰ KAZETTÁT KAPTA POSTÁN:

Volt egyszer egy ügynök, ki Doverből jött.
Kék volt az ég a feje fölött.
Szaladt mint a nyúl
Míg nem jött egy nyíl.
És az ügynök, ki Doverből jött,
Meghalt.

Tudom, hogy a vége nem egészen tökéletes, de annyira illik a költemény szelleméhez, nem, Dale? Írtam egy másikat is. Szeretnéd hallani?

Egy sötét éjszaka legközepén
Két halott ügynök csatára kél
Hátukat egymásnak vetve néznek farkasszemet
Kirántják kardjukat s lőnek, egyet nekem, egyet neked,
Süket rendőr hallja ám a zajt,
De Cooper halott, és érzi a bajt.
Windom neje meghalt, eltemettetett,
Láttam a jövőt, s az elérkezett.

Hamarosan találkozunk, Dale

Lojális barátod és tanítód,

Windom Earle

... Olyan főúrias hangzása van, nem gondolod?

Január 8. 10 óra

A szalag egy másolatát eljuttattam Gordonnak Washingtonba. Nincs mit tenni. Windom teljesen elmebeteg, és soha nem engedik ki a kórházból.

Január 17. 9 óra

Diane, úgy tűnik, el kell utaznom egy időre. Washington állam déli részén az egyik kisvárosban gyilkosság történt. A helyi hatóságok a holttest állapotáról arra következtetnek, hogy emberrablás történt, és felkérték az irodát, működjön közre.

Gordon megkért, hogy vállaljam az ügyet, mert úgy érzi, sorozatgyilkosságról van szó, és a körzet egyik ügynökének nincs közvetlen tapasztalata az ilyesmiben. A 11 órás géppel repülök Portlandba, onnan kocsival megyek Deer Meadow-ba. Egy óra út északra.

Arrafelé tél van, viszek egypár jégeralsót, gyapjúzoknit, meleg kalapot és síszemüveget, hátha hóviharba kerülök.

Január 17. 11.50

Legközelebb, ha repülök, figyelmeztess, légy szíves, hogy hozzak egy termosz kávét. Az a kotyvalék, amit itt adnak, a cikória, fenyőtoboz és valami rejtélyes, azonosíthatatlan alkotóelem keverékének tűnik. Azt tanácsolom, ha valaha is lazacos palacsintát kínálnak egy repülőjáraton, bizonyosodj meg róla, hogy a lazac az elmúlt tíz évben úszott-e egyáltalán.

Január 17. 13.20

A portlandi körzeti irodán megkaptam a kocsit és úton vagyok északnak. A helyi hatóságokkal a hullaházban találkozom.

Január 17. 15 óra

Diane, a környéken a törvényt egy nagydarab, volt tengerészgyalogos képviseli. Cable a neve, de itt csak Főnöknek hívják. Nem nagyon örül, hogy egy szövetségi ügynök van a vadászmezején, bár nyilvánvaló, hogy súlyos bűntényt utoljára gengszterfilmben látott.

Cable Pulitzer-díjat kaphatna a jelentésére. Megpróbáltam kiszűrni belőle a tényeket. Teresa Banks holttestét egy külvárosi vízlevezető árokban találták meg. A lány címe ismeretlen, legközelebbi hozzátartozója úgyszintén. Meztelen testét műanyagba csomagolták, és azt szigetelőszalaggal rögzítették. Több ütés érte a fejét. A helyi törvényszéki orvosszakértő szerint a halált agysérülés okozta, ezt pedig az az ütés a jobb halántékra, amely bezúzta a koponyát. A többi ütés nem volt halálos. Az áldozat élete utolsó tizenkét órájában szexuális érintkezést folytatott.

Nemsokára megtekintem a holttestet.

Január 17. 15.10

Fehér, körülbelül tizennyolc éves, 55 kilós nő holtteste van előttem. A fül előtt és fölött törés látható a koponyacsonton. A nyakon levő zúzódások alapján fojtogatták is. A térdén karcolások, amelyekben piszok található. Annak nincs jele, hogy halála előtt vagy közben megkötözték... Ez érdekes. Volna olyan kedves és ideadná azt a csipeszt?

Diane, úgy tűnik, valamit begyömöszöltek a gyűrűsujj körme alá. Egészen mélyen van. Megpróbálom kivenni... Úgy látom, majdnem a körömaljánál van. Főnök, azt hiszem, jobban fogja érezni magát, ha kimegy a levegőre... ez az, megvan.

Egy kis, négyzet alakú fehér papír, rajta egy T betű. Írógéppel írták rá, első látásra amerikai gyártmányú lehet, mechanikus. Majd a labor többet mond róla.

A kéz vagy a láb többi körme alatt semmi nincs. Ellenőriznünk kell minden ilyen korú nőt érintő halálesetet. Különösen, hogy volt-e valahol betű az áldozat körme alatt, csomagolták-e a holttestet műanyagba, vagy akadt-e hasonló halálok.

Diane, én is úgy érzem, mint Gordon, félek, ez szériagyilkosság. Csak az a kérdés, hogy a kezdete, vagy a vége.

Január 17. 18 óra

Diane, úgy tűnik, Teresa Banks egy országúti bisztróban dolgozott, úgy tíz kilométernyire a várostól, egy Cross River nevű helyen. Arrafelé tartok.

A pletykák szerint ez pitevidék, Diane. Az Iroda összes ügynökeinek szent kötelessége, hogy elválassza a tényeket a híreszteléstől. Azt hiszem, a legkevesebb, amit tehetek, hogy magam is véleményt alkotok, ha olyan fontos dologról van szó, mint a pite.

Január 17. 19.30

A Cross River Kávézó. A tulajdonos egy Weller nevű alak. Teresa Banks mindössze három hete dolgozott itt, és az egyik olyan bungalóban lakott, amilyet a turisták bérelnek a folyóparton. Öt napja nem jött be dolgozni, és a bungalóból minden holmija eltűnt. Nem mondta, hogy elmegy, és nem látták távozni. Átkutattam a bungalót, de semmit nem találtam, ami azt mutatná, hogy bármi rendkívüli történt volna itt. Egyik nap itt, másik nap ott típusú lány volt. Zsákutcának tűnik, viszont kiderítettem, hogy az itteni őszibarackos-almás pite legendás. A cseresznyés viszont csalódást okozott.

Január 17. 23 óra

A Loggers Innben szálltam meg, Diane. Hacsak valami nem történik holnapig, nincs sok okom rá, hogy tovább maradjak. Nem szívesen vallom be, de zsákutcába jutottunk. Egy gépelt betű, ez minden. Mit látott és mit tett élete utolsó öt napján ez a lány, nem lehet tudni. A biztonság kedvéért az összes helybeli múltját leellenőriztem, még a gyorshajtás is érdekelt. Nagy nulla az eredmény. A kávéház tulajdonosa és az alkalmazottak is tiszták. Minden nyom származik valahonnan, Diane. Semmi nem haladhat ezen a világon anélkül, hogy nyomot ne hagyna maga után. Nem tudom, hogyan magyarázzam, de érzem, hogy valami nagyon rossz történik itt. Minden halál rossz, de most mintha az az erő működne, amellyel már találkoztam. Hívjuk Gonosznak, ő az a régi és veszélyes ellenség, amellyel már háromszor is kapcsolatba kerültem. Egyszer egy kis hegyi faluban, amikor a világot jártam. Egyszer főiskolás koromban. És egyszer, amikor Caroline-t meggyilkolták. A képzésben, amit a szervezet ad, nem szerepelnek a fizikai világon kívül eső erők. A nyugati gondolkodásmód nem alkalmas erre. Pedig a Gonosz létezik. Akár az éjszaka sötétjében lebeg, akár a szelek szárnyán. Vagy a lélekben lapul, s mint egy kígyó, várja a pillanatot, hogy lecsapjon. Én tudom, mert láttam, hogyan tett tönkre egy jó barátomat. Most itt járt ebben a távoli városkában, és újabb áldozatot szedett. Tudom, hogy újra lecsap, csak azt nem, hol és mikor. Ennyi elég egy estére, Diane.

Január 18. 9 óra

Elmúlt éjjel nagy vihar volt, Diane. A következőt tudtam meg az áldozatról. Teresa Mary Banks néven született a Washington állambeli Tacomá-ban 1970. július 11-én Ellen és Tony Banks gyermekeként. Tizenkét éves volt, amikor a szülei meghaltak egy autóbalesetben, és állami gondozásba került. Tizenöt éves korában megszökött, és csak most, holtan került elő. Nem sok egy életről. A labortól két napon belül kapom meg a jelentést. Nem hiszem, hogy sokkal okosabb leszek tőle.

Január 20. 11 óra

Diane, megkaptam az utolsó laborjelentést is a Banks-gyilkosságról. Két érdekesség. Egy: a körme alatt talált papír négyszög drága savmentes géppapír. Az írógép valószínűleg egy régi Smith-Corona 99-es modell. Mindkettő nagyon fontos információ lehet, de jelenleg nem lendít előre. Mivel senki nem jelentkezett, Teresa Bankst az állam temette el jeltelen sírba. A temetésen egy pap, a megye egy küldötte, két sírásó és jómagam vettem részt. Visszatérek San Franciscóba. Nincs mit tennem itt.

Az ügyet nem zárjuk le, de más megbízást kapok.

Február 2. 10 óra

Bár bankrablókat letartóztatni tulajdonképpen kielégítő időtöltés, nehezen koncentrálok a feladataimra. Gondolataim állandóan visszatérnek ahhoz a jeltelen sírhoz.

Furcsa álmom volt a múlt éjszaka. Egy törpével és egy gyönyörű fiatal nővel táncoltam.

1988 JÚNIUSÁBAN WINDOM EARLE MEGPRÓBÁLT MEGSZÖKNI, DE ELFOGTÁK. NÉHÁNY NAP MÚLVA COOPER ÚJABB KAZETTÁT KAPOTT.

Ideje, hogy elkezdjük a játszmát. Én lépek elsőnek,
akkor, amikor a legkevésbé várod, és a lehető legrosszabb időben.

És most egy rejtvény.
Ha egy gép lezuhan a kanadai-amerikai határon,
melyik oldalon temetik el a túlélőket?
Ez könnyű.
Válasz: Egyiken sem. Előbb meg kell ölni őket.
Itt egy másik.
Mit gondolsz, Bobby Fisher miért hagyta abba a sakkot,
és fordult istenhez?
Válasz: Hogy átálljon.
Találkoztál helyes lányokkal újabban?
Nemsokára látjuk egymást, Dale

Windom Earle

Június 10. 13 óra

Ha a Gonosz, mint egy kötél, behálózza a világot, félek, hogy a zsinórok vége Windom cellájában van. Két beteget, akikkel Windom összebarátkozott, nemsokkal Earle szökési kísérlete előtt felakasztva találtak a cellájában. Korábban mindkettő igen jókedvű volt, mert tudta, hogy két héten belül hazamehet.

Diane, még soha sem kértelek rá, és általában betartom a szabályt, hogy ne keverjem a magánéletemet és a munkámat, de nagy megtiszteltetésnek venném, ha hajlandó volnál velem vacsorázni. Megértem, ha úgy érzed, hogy ezzel túllépnénk egy határt, amelyet valamikor rég meghúztunk a kapcsolatunkban. Ha beleegyezel, mit szólnál nyolc órához?

Negyedik fejezet

"Cooper különleges ügynök ... Dale és én egyszer együtt vacsoráztunk. Kínai étterembe mentünk. Wonton levest ettünk, tojástekercset és pekingi kacsát. Ez az az étel, amikor a madarat felfújják majdnem az eredeti mérete kétszeresére. Kétségkívül a legfinomabb, amit valaha ettem, egyszerre ropogós és puha. És a hús szétolvad a szájban... Nem győztem betelni vele."

Diane
Szövetségi alkalmazott

Június 11. 7 óra

Múlt éjszaka a finom kacsa kellős közepén eszembe jutott, hogy nem tudom Diane vezetéknevét.

Július 2. 21 óra

Ismét szembe kell nézzek a veszéllyel, hogy szabadságra küldenek. Valami bürokrata egy kis irodában a komputerénél kitalálta, hogy pihennem kell.

Július 20. 15 óra

Medicine Hat, Alberta. Diane, ha elutazol valahová, ne engedd, hogy becsapjanak a helységek nevei. Vettem egy pár piszok jó hócipőt. Kézimunka, tartósnak tűnik. Következő megálló Moose Jaw. Keresek egy jó masszív baltát.

Július 24. 16 óra

Reméltem, hogy sikerül találkoznom a bátyámmal a határ északi oldalán, de elkéstem. Most Dél-Amerikában van. Húsz éve nem láttam Emmet-t. Félek, hogy nagyon eltávolodtunk egymástól. Sajnálom, hogy így történt.

Augusztus 5. 21 óra

Mindenütt jó, de legjobb otthon. Igaz, néhány eszméletlen jó pitét ettem. Lehet, hogy kanadai szomszédaink édesszájúbbak? Ha egyszer véletlenül Flin-Flonnál jársz, állj meg a Florida kávézónál egy eperhabos pitére!

Szeptember 24. 16 óra

Diane, úton vagyok Philadelphiába. Apa beteg. Jelentkezem, mihelyt többet tudok az állapotáról.

Szeptember 26. 1 óra

Diane, az elmúlt néhány órán keresztül azokon az utcákon kóboroltam, ahol felnőttem. Annyira megváltoztak! A Duva kávézó bezárt, a Band Box Theater leégett. Itt láttam a Bonnie és Clyde-ot. Azt hiszem, én voltam az egyetlen néző, aki a rendőröknek drukkolt.

Az öreg Simms vasáruboltja sincs meg. Simms néhány éve meghalt, és a fia nemsokkal rá eladta az üzletet. Már a 24. utcai banda sem a régi. Pisztolyt hordanak.

A régi házunkat lebontották. Egy szárnyasvendéglő parkolója lesz a helyén. Mindössze a kapuhoz vezető betonlépcsők állnak és a napellenző darabjai.

Schlurmanék néhány évvel Marie halála után elköltöztek. Nem tudom, mi lett Marie babzsák székével. Az iskola olyan, mint volt. Délután elüldögéltem a hallban. Csodálatos a csend. Az igazgató elmondta, hogy Mr. Brumley, a gondnok, aki elkapott, amikor magnóra vettem a szexuális-nevelés-órát, ötvenezer dollárt nyert Atlantic Cityben, és kilépett.

Minden eltűnt, amitől ez a hely az enyém volt. Megváltoztak az emberek, az épületek, a hangok, a szagok. Ami maradt, ahhoz semmi közöm. Időutazó vagyok, aki remélte, hogy elvesztett titkok nyomára, vagy a jövőt mutató irányjelzőkre bukkan. Egyiket sem találtam. A múlt kifolyik a kezedből, ahogy a jövőt sem láthatod.

Csak a temető nem változott. Talán valamivel több a sírkő. A fű kevésbé zöld. A látogatók öregebbek. Az ittlakókat mindez nem érdekli. Az övék az egyetlen igazság. Amit mi idefenn teszünk, a mi gondunk. Győzelmeink, szerelmeink, gyűlöleteink, hazugságaink, ígéreteink elszállnak. Szép kis műsor. A kis üvegpiramis eltűnt Marie sírjáról. Akárki vitte is el, remélem, több szerencsét hoz neki, mint nekünk hozott.

Apám jobban van, bár rémisztően közel állt a halálhoz. A szívében az egyik billentyű hibás. Délután azt mondta, hogy mihelyt kiengedik a kórházból, eladja a nyomdát és otthagyja Philadelphiát. Valami olyasmit mondott, hogy vesz egy hajót. Remélem, talál olyant, amelyik nem süllyed el.

Holnap elmegyek oda, ahol anyám hamvait a vízbe szórtuk. Aztán nem hiszem, hogy valaha is visszatérek ide. Nincs már itt semmi a számomra.

Nem emlékszem, hogy valaha is mondtam neked, Diane, de 1970-ben apám felfedezett egy új krátert a Holdon. Cooper-kráternek hívják, és a sötét oldal árnyékának a szélén találod.

Szeptember 27. 15 óra

A mérnökök tönkreteszik az országot, Diane. Egy hatalmas, algával borított trutymó szélén állok azon a helyen, ahol valamikor csöndes kis folyó volt, s ahonnan anyám hamvai leúsztak a tengerhez. A rohadékok egy gátat építettek ide.

November 11. 22 óra

Apám kijött a kórházból, Diane. A nyomdát meghirdette. Küldött egy fényképet egy kimustrált vontatóhajóról, amelyet Floridában árulnak. Nem tudom lerázni magamról azt a képet, ahogy apámat elnyeli egy bálna.

November 20. 23 óra

Nyugodt hét volt: egy bankrablás, egy zsarolás, egy sikertelen emberrablás. Este előadást tartottam a Rotaryban a munkahelyeken elkövetett "fehérgalléros" bűnözésről. Röviden: unatkozom, Diane, és nem találom az ellenszerét. Sherlock Holmes kokaint használt. Én nem volnék képes rá. Amire szükségem van, amire minden detektívnek szüksége van, az egy jó ügy. Valami, ami arra kényszerít, hogy elmenj képességeid határáig. Hogy a tűz széléig hatolj, kockáztatva, hogy megpörkölődsz. Vannak még nagy ügyek manapság? Van egy Lindbergh-bébi elrablása, Brinks-rablás, egy John Dillinger, egy Moriarty professzor? Ha a szívem mélyén valóban remélném, hogy igen, le kellene tennem a jelvényemet, a pisztolyomat és vissza kellene vonulnom. Van egy mondás, hogy vigyázz, mit kívánsz, mert még megkapod.

1989. február 8.

Diane, ma a következő levél érkezett.

Kedves Coop,

úgy tűnik, nemigen voltam magamnál az elmúlt néhány évben. Szeretném bepótolni a sok elvesztegetett időt, és tudom is, mit tegyek. Egy erőpróba kell, egy utolsó játszma. Én, a dicső tanár, akit mindenki nagyra becsül, ezek között a rémes kék falak között... Áll az alku?... Helyes. Hamarosan lépek.

Windom Earle

Egy beteg elme megnyilvánulása, vagy valami sokkal fenyegetőbb? Félek, szélvihar lesz, Diane, és nem tudni, mit sodor el.

Február 20. 9 óra

Nem tudtam elaludni. Egész éjszaka a San Franciscó-i öblöt néztem. Van egy elmélet, Diane, miszerint mindenki valami különös ok miatt él abban a korban, amikor él. Ha ez igaz, miért vagyok én itt? A történelem melyik pillanatát befolyásolhatja az életem? Vagy már meg is történt, csak egyszerűen nem vettem észre a pillanatot?

Anyám, Marie és Caroline. Ezek a nevek állnak az útjelző táblákon, amelyek mellett elhaladtam. De hol a következő, és kinek a neve lesz rajta? Az enyém? Windom Earle-é? Vagy másé? Ahogy Groucho Marx mondta egyszer: "Harpo, túl sokat beszélsz."

Jó éjszakát, Diane!

Február 24. 6 óra

Újabb holttestet találtak Washington államban, Diane. Fiatal nő, műanyag lepelbe csavarva. Úton vagyok egy kisvárosba. Hogy is hívják? Twin Peaks.